ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6943/19                                        Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року 
у справі №320/6943/19 (розглянуто у порядку письмового провадження)
за позовом           ОСОБА_1 
до відповідача Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2020 року до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області (надалі - відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, пов`язані з не розглядом заяви-розрахунку страхувальника;
- зобов`язати Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області провести струхувальнику, ОСОБА_1 , перерахунок допомоги по вагітності та пологах за період з 24.04.2019 по 28.08.2019 у розмірі 17526,60 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Ірпінське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області повернуло без розгляду подані нею документи про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами, з підстав наявності у поданих документах недоліків. Позивачка не погоджується з такими діями відповідача та зазначає, що нею було подано весь пакет необхідних документів, у тому числі листок непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019, на підставі якого здійснюється нарахування відповідної допомоги. При цьому, подані документи оформлені належним чином та не містять недоліків.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області, яка полягає у нездійсненні своєчасного розгляду поданої ОСОБА_1 заяви-розрахунку про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення - допомоги по вагітності та пологах за період з 24.04.2019 по 27.08.2019 (включно), на підставі листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019.
Зобов`язано Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області розглянути у встановленому законодавством порядку подану ОСОБА_1 заяву-розрахунок про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення - допомоги по вагітності та пологах за період з 24.04.2019 по 27.08.2019 (включно), на підставі листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 4268,40 грн. (чотири тисячі двісті шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (місцезнаходження: 07801, Київська область, смт. Бородянка, вул. Центральна, буд. 361).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що подані позивачем документи про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами містять ряд недоліків. Зокрема, у заяві-розрахунку найменування страхувальника вказано " ОСОБА_1 ", а за даними Державного реєстру значиться ОСОБА_2 , при цьому копія свідоцтва про шлюб позивачкою надана не була; у заяві-розрахунку не вірно вказаний номер рахунку для зарахування матеріальної допомоги, оскільки для цих цілей має бути відкритий окремий рахунок зі спеціальним режимом використання; у листку непрацездатності дані про місце роботи суперечать відомостям з ЄДР, позаяк застрахована особа здійснює свою професійну діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , а у листку непрацездатності вказані адреса: АДРЕСА_3 . Також відповідач повідомив про відсутність довідки з пенсійного форми 7-ОК і додатку 9 з Державної фіскальної служби (довідка про сплату єдиного соціального внеску) та копії виписки від державного реєстратора. Крім того, відповідач зазначив, що позивачкою у заяві-розрахунку та додатку до вказаної заяви неправильно вказано кількість днів її непрацездатності та невірно розраховано середньоденну допомогу. Так, періодом непрацездатності позивачки є 24.04.2019-27.08.2019, а не 24.04.2019-28.08.2019, а тому загальна кількість днів непрацездатності становить 125. Також, на думку відповідача, сума середньоденної допомоги становить 137,09 грн., а не 139,10 грн. як було визначено позивачем. Крім того, відповідач вважає, що Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області не є належним органом, до якого позивач повинна звернутись із відповідною заявою, оскільки позивач зареєстрована у м. Черкасах, працює у м. Києві, а тому відповідна заява з документами мали бути подані ОСОБА_3 до відповідного територіального відділення Фонду соціального страхування  України у м. Черкаси або у м. Києві.
Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується  паспортом № НОМЕР_2 , виданим Києво-Святошинським районним відділом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області 28.08.2017 (стор. 17 том І).
Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 27.05.2017, між   ОСОБА_4 та ОСОБА_2 27.05.2017 було укладено шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 (стор. 34 том І).
Позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом серії КС №5505/10 від 27.06.2018 (стор. 14-15 том І).
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується апелянтом, що позивач звернулась до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області із заявою-розрахунком, у якій просила здійснити виплату допомогу по вагітності та пологах за 126 днів непрацездатності у сумі 17526,60 грн. (стор. 66-68 том І).
До вказаної заяви позивачкою додані: листок непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019 року; паспорт громадянина України; довідку про реєстрацію місця проживання; картку платника податків; податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік від 16.04.2019 року; квитанції про сплату ЄСВ; розрахунок допомоги по лікарняному листку; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність серії КС №5505/10 від 27.06.2018 року; посвідчення адвоката від 27.06.2018 року; трудову книжку (сто. 14, 15 69-86 том І).
Ірпінське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на адвокатський запит представника позивачки листом від 16.08.2019 року №02/877 повідомило, що ОСОБА_1 у консультаційному режимі звернулась до працівників Ірпінського відділення з метою отримання матеріального забезпечення по листку непрацездатності АДС №862365, однак при розгляді документів застрахованої особи були виявлені помилки, а саме: 
- у заяві-розрахунку найменування страхувальника вказано ОСОБА_1 , а за даними Державного реєстру значиться ОСОБА_2 ;
- листок непрацездатності оформлений з порушенням вимог п.3.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності №532/274/136-ос від 03.11.2004, а саме: невірно вказана назва та не повністю зазначена адреса лікувального закладу, а також дані про місце роботи суперечать відомостям з ЄДР , оскільки застрахована особа здійснює свою професійну діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , а у листку непрацездатності вказані адреса: АДРЕСА_3 ;
- у заяві-розрахунку не вірно вказаний номер рахунку для відшкодування матеріального забезпечення;
- відсутні довідки з пенсійного форми 7-ОК і додаток 9 з Державної фіскальної служби (довідка про сплату єдиного соціального внеску) та копія виписки від державного реєстратора.
У листі зазначено, що у телефонному режимі особисто ОСОБА_1 було повідомлено про недостовірність даних у поданих документах та надання недостатньої кількості документів, які необхідні для отримання матеріального забезпечення.
Вищевказаний литок непрацездатності з повним пакетом документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, станом на 16.08.2019 до Ірпінського відділення не надходили.
Позивачу було запропоновано надати повний пакет, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем рішення за результатом розгляду поданих позивачкою документів, зокрема, повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження, яке передбачено частиною першою статті 32 Закону №1105. Так, в матеріалах справи наявний лише лист відповідача від 16.08.2019 №02/877, який є відповіддю на адвокатський запит представника позивачки, а не рішенням, прийнятим за результатом розгляду поданих нею документів, що свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.19990 №1105-XIV (надалі - Закон №1105, в  редакції, яка була чина на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 20 Закону №1105 за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надається, зокрема, такий вид матеріального забезпечення та соціальних послуг, як допомога по вагітності та пологах.
Положеннями статті 25 Закону №1105 визначено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.
Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. 
Відповідно до статті 26 Закону №1105 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу.
Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1105 матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).
Допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) та за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 31 Закону №1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.
Для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) застраховані особи, зазначені в абзаці шостому частини першої статті 24 цього Закону, додають копії відповідних посвідчень або інші документи, які підтверджують право на пільгу (частина друга статті 31 Закону №1105).
Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1105 документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.
Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення.
Частиною 2 статті 32 Закону №1105 встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується: 1) застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати; 2) добровільно застрахованим особам, застрахованим особам, які працюють на умовах цивільно-правового договору, здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність, - протягом десяти днів після призначення допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 32 Закону №1105 матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні.
Відповідно до частини першої-другої статті 33 Закону №1105 при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19.07.2018 №12 (далі - Порядок №12), фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у    додатку 1    до цього Порядку.
Згідно з пунктом 5 Порядку №12 страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.
Відповідно до пункту 8 Порядку №12 робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку.
У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.
Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, що у листі від 16.08.2019 року №02/877 відповідач зазначив, що надані документи містять різні відомості щодо найменування страхувальника. Так, у заяві-розрахунку в якості найменування страхувальника вказано ОСОБА_1 , а за даними Єдиного Державного Реєстру - ОСОБА_2 .
Відповідач зазначив, що позивачем не було надано до заяви-розрахунку будь-яких документів, зокрема, свідоцтво про шлюб, на підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_5 ".
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що заява-розрахунок про відшкодування матеріального забезпечення була подана ОСОБА_1 .
З свідоцтва про шлюб серії   НОМЕР_3 від 27.05.2017 року вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 27.05.2017 було укладено шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 (стор. 34 том І).
Отже на момент звернення позивача до відповідача із заявою-розрахунком не подавала свідоцтво про шлюб, оскільки прізвище останньої було вже « ОСОБА_5 ».
Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що Ірпінське відділення Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області під час розгляду поданих документів було використано інформацію з Єдиного реєстру адвокатів, про що свідчить лист від 03.01.2020 №02/15 (стор. 84 том І).
В Єдиному реєстрі адвокатів (посилання: https://erau.unba.org.ua/profile/49726_) в графі "Інші відомості" вказано про зміну позивачкою  прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_5 ".
Відповідно до частин першої-другої статті 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.
До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості: 1) прізвище, ім`я та по батькові адвоката; 2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України); 3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів зв`язку; 4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів зв`язку; 5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 6) інші відомості, передбачені цим Законом.
Адресою робочого місця адвоката є місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності або адреса фактичного місця здійснення адвокатської діяльності, якщо вона є відмінною від місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності. У разі наявності декількох адрес робочих місць адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України вноситься лише одна адреса робочого місця адвоката.
Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи (частини четверта статті 17 Закону).
Враховуючи підтвердження відповідачем використання під час перевірки поданих позивача документів відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача об`єктивних можливостей для перевірки факту зміни позивачем свого прізвища з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_5 ", внаслідок чого висновки відповідача щодо неправильного зазначення у заяві-розрахунку найменування страхувальника є помилковими.
Щодо тверджень апелянта про оформлення листка непрацездатності №532/274/136-ос від 03.11.2004 з порушеннями вимог законодавства, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406 (далі - Інструкція), листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у  зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.
Лицьовий бік бланка ЛН заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним  працівником з медичною освітою. Зворотний бік бланка ЛН заповнюється за місцем роботи застрахованої особи. Записи в ЛН здійснюються розбірливим почерком, без помарок, синім, фіолетовим або чорним чорнилом.
Згідно з пунктом 3.1 Інструкції у ЛН чітко вказуються: назва і місцезнаходження закладу охорони здоров`я (повністю), що підтверджуються штампом та печаткою закладу охорони здоров`я "Для листків непрацездатності"; дата видачі ЛН (цифрою вказується число,  після чого літерами - назва місяця, цифрою вказується рік), прізвище, ім`я, по батькові непрацездатного (повністю); число повних років (цифрами); стать підкреслюється; місце роботи: назва і місцезнаходження підприємства, установи, організації (повністю).
Так, судом першої інстанції встановлено, що у графі "назва і місцезнаходження охорони здоров`я" листка непрацездатності від 24.04.2019 року серії АДС №862365 зазначено: КНП «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської ради», адреса: м. Боярка, вул. Соборності, буд. 51.
У графі "місце роботи, назва підприємства, станови, організації" зазначено: самозайнята особа, адвокат, м. Київ, вул. Авіаконтруктора Антонова, 10 (стор. 13 том І).
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в реєстрі наявна інформація щодо юридичної особи, Комунального некомерційного підприємства "Центральна районна лікарня Києво-Святошинської ради", місцезнаходженням якої є: 08154, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Соборності, 51 (стор. 44-48 том І).
Для з`ясування всіх обставин справи, Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року було витребувано від Комунального некомерційного підприємства "Центральна лікарня Києво-Святошинської районної ради" копію листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019 року, виданого ОСОБА_1 .
На виконання вимог суду першої інстанції Комунальне некомерційне підприємство "Центральна лікарня Києво-Святошинської ради" супровідним листом від 10.01.2020  року №46 надало суду копію корінця листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019, виданого ОСОБА_1 та витяг з журналу реєстрації листків непрацездатності, в якому наявний запис №361 про видачу позивачці листка непрацездатності. У вказаному журналі зазначено, що місцем роботи позивачки є: АДРЕСА_3 (стор. 102-105 том І).
Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені в листку непрацездатності назва та адреса закладу охорони здоров`я, яким позивачу був виданий відповідний документ (Лист непрацездатності), відповідає відомостям, які вказані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що адресою робочого місця позивачки є: АДРЕСА_4 , а відповідач у листі від 03.01.2020 року №02/15 підтвердив ту обставину, що йому було відомо про інформацію щодо адреси робочого місця позивача, яка вказана в Єдиному реєстрі адвокатів.
Отже, з аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,  що листок непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019 року містить достовірну інформацію щодо назви та адреси закладу охорони, який видав відповідний документ, та щодо адреси робочого місця позивача відповідає даним, які зазначені у Єдиному державному реєстрі.
Апелянт зазначає, що у заяві-розрахунку невірно вказано номер рахунку для відшкодування матеріального забезпечення.
Так, відповідно до вимог чинного законодавства банківська установа відкриває самозайнятим особам, у тому числі, адвокатам, балансовий рахунок 26 "Кошти на вимогу фізичних осіб", а відкритий позивачем поточний рахунок НОМЕР_4 не є балансовим рахунком №2620, тому відповідний рахунок не може використовуватись для виплати відповідної допомоги, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 34 Закону №1105 закріплено, що страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Відповідно до пункту 14 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 №492, з поточними рахунками, що відкриваються банками клієнтам-резидентам у національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.
У заяві-розрахунку позивача у графі "Окремий поточний рахунок у банку або окремий рахунок у відповідному органі Державного казначейства України" зазначено: АТКБ "Приватбанк", НОМЕР_4 , МФО 305299.
З вищезазначеного рахунку в установі банку вбачається, що він відкритий на підставі заяви позивача про виплату пенсії або грошової допомоги від 31.05.2019 (стор. 32 том І), що відповідає вимогам про отримання соціальних виплат.
З аналізу норм права та матеріалів справи колегія суддів доходить висновку, що позивачем дотримано обов`язок, передбачений статтею 34 Закон №1105 щодо відкриття окремого рахунку для зарахування грошової допомоги, а тому твердження відповідача про протилежне є непереконливими.
Щодо посилань відповідача у листі від 16.08.2019 року №02/877 на ненадання позивачем довідки з Пенсійного фонду форми 7-ОК і додатку 9 з Державної фіскальної служби (довідка про сплату єдиного соціального внеску) та копії виписки від державного реєстратора.
Колегія суддів звертає увагу, що апелянт не зазначає, яка саме частина статті Закону №1105 передбачає обов`язок заявника подавати копії вказаних документів. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, що позивачем в якості доказів сплати єдиного внеску додані відповідні квитанції.
Також апелянт зазначає, що позивачем у заяві-розрахунку та додатку до вказаної заяви неправильно вказано кількість днів її непрацездатності та невірно розраховано середньоденну допомогу.
Зокрема, відповідач вважає, що періодом непрацездатності позивача є 24.04.2019-27.08.2019 року, а не 24.04.2019-28.08.2019 року, а тому загальна кількість днів непрацездатності - 125.
Крім того, відповідач стверджує, що сума середньоденної допомоги становить 137,09 грн, а не 139,10 грн, як було визначено позивачем.
Так, у листку непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2018 вказано, що позивачка звільнена від роботи з 24.04.2019 (126 днів). Стати до роботи - 28.08.2019.
Отже, з вказаного документу вбачається, що періодом непрацездатності позивачки є 24.04.2019 - 27.08.2019 (включно), що загалом становить 126 днів, а тому у заяві-розрахунку правильно визначено кількість днів непрацездатності.
Механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. N 1266 (далі - Порядок №1266).
Суд першої інстанції зазначив, що позивачем дійсно допущено помилку при розрахунку, проте в листі від 16.08.2019 року №02/877 не зазначено про дані недоліки.
Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що позиція щодо невірного визначення позивачем періоду непрацездатності, загальної кількості непрацездатності та суми допомоги по вагітності та пологах взагалі не були вказані відповідачем в якості підстав для не розгляду поданих ОСОБА_1 документів, а тому судом першої інстанції правомірно не прийнято їх до уваги.
Щодо посилань апелянта на те, що Ірпінське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області не є належним відповідачем по справі, з огляду на те, що позивачка зареєстрована у м. Черкаси, а місцем її роботи є м. Київ, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 Порядку страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.
Згідно з статтею  Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
При цьому, частиною шостою цієї статті закріплено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.
Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.06.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (стор. 18 том І).
Так, у позовній заяві позивач зазначила, що її фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 і дана адреса зазначена у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік від 16.04.2019 року, яка була надана відповідачу.
Таким чином, оскільки Порядок передбачає, що особа подає заяву-розрахунок за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання, а не місцем реєстрації, враховуючи законодавчо закріплену можливість фізичної особи мати кілька місць проживання, а також приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 фактично проживає у м. Ірпіні Київської області, суд дійшов висновку про те, що звернення позивачки з відповідною заявою саме до Ірпінського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області є правомірним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області, яка полягає у нездійсненні своєчасного розгляду поданої ОСОБА_1 заяви-розрахунку про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення - допомоги  по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019.
Відповідно до пункту 8 Порядку №12 робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
Оскільки подана позивачем заява-розрахунок не опрацьована належним чином, а отже, належним способом захисту у цьому випадку є зобов`язання відповідача здійснити розгляд у встановленому законодавством порядку поданої позивачкою заяви-розрахунку.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування наведених норм матеріального права сформульовано у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 року по справі №808/2671/16 та від 05.11.2019 року по справі №822/114/16.
Щодо стягнення з відповідача на користь  позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI  встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне адміністративне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України).
Згідно із частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини 3 статті 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 4 статті 134 КАС України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
Так, 24.09.2019 роком між ОСОБА_4 (Авдокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №24/06-19, за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правову (юридичну) допомогу, зокрема, в адміністративних справах, що стосуються законних інтересів клієнта.
Пунктом 4 договору визначено, що надання правової допомоги клієнту за цією угодою може здійснюватись на оплатній основі. У цьому разі розмір оплати правової допомоги (гонорар) сторони визначають в Додатковій угоді, яка є її невід`ємною частиною (стор. 39).
В подальшому 24.06.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду, в якій сторони  погодили, що надання адвокатом правової допомоги включає в себе такі послуги:  
- написання адвокатського запиту від 13.08.2019 року про надання інформації - 1500,00 грн.;
- підготовка та подання позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду - 3500,00 грн (стор. 40 том І).
Позивач на підтвердження наданих ОСОБА_4 послуг надано акт прийому-передачі виконаних робіт від  12.12.2019 року на суму 5000,00 грн. (стор. 41 том І).
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордеру №71 від 12.12.2019 року на суму 5000,00 грн (а.с.42).
Так, апелянт зазначає, що надана позивачем до матеріалів справи квитанція до касового ордеру не є належним платіжним доказом, що підтверджує понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу.
Крім того, відповідач зауважив, що адвокат ОСОБА_4 є чоловіком позивачки, що ставить під сумнів реальність понесення позивачкою відповідних витрат.
Так, Верховний Суд у постанові від 17.12.2020 року справі №820/3308/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 88277724) зазначив, що суду на підтвердження понесених витрат повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем під час розгляду в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі не конкретизував, які саме реквізити відсутні у наданій позивачкою до матеріалів справ квитанції до касового ордеру, що ставило б під сумнів належність та допустимість вказаного документу як доказу понесення відповідних витрат.
Крім того, суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на те, що адвокат позивача Руденко І.С. є її чоловіком, оскільки вимогами чинного законодавства не встановлено обмежень щодо можливості адвоката представляти інтереси у суді членів своєї сім`ї.
Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги послуги заявлених витрат на правничу допомогу витрати у розмірі 1500,00 грн. щодо складання адвокатом Руденком І.С. адвокатського запиту про надання інформації.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині щодо стягненню на користь позивача судових витрат у розмірі 4268,40 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя:                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                              В. В. Файдюк