Справа № 158/2394/16-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/901/20  Категорія: 3    	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І.,  Федонюк С.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , та його представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю, визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 березня 2018 року,

                                         В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Вимоги первісної позовної заяви мотивувала тим, що 06 січня 1996 року між нею та відповідачем  було укладено шлюб, який на підставі рішення Ківерцівського районного суду від 12 травня 2016 року було розірвано. Протягом тривалого часу вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть.
Зазначала, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти нею та відповідачем було набуто спільне рухоме майно, а саме: холодильник «Атлант» вартістю 3 000 грн, шафа-купе вартістю 2 500 грн, комп`ютерний стіл вартістю 800 грн, тумба під телевізор вартістю 800 грн, газова плита вартістю 2 000 грн, мотоцикл «Футонг» вартістю 6 000 грн, бойлер «Round» вартістю 1 000 грн, душова кабіна вартістю 2 500 грн, пральна машина-автомат «Bosch» вартістю 3 000 грн, телевізор «Panasonic» вартістю 1 500 грн, мікрохвильова піч вартістю 400 грн, мяка частина (диван і 2 пуфи) вартістю 2 000 грн, електрокалорифери (2 шт.) вартістю 2 000 грн, велосипеди (2 шт.) вартістю 1 500 грн. Крім того зазначає, що відповідачем на момент подання позову самочинно було вивезено більшу частину спільно нажитого майна, серед якого: дівіді плеєр «Pioneer» вартістю 500 грн, кухонна стінка вартістю 2 500 грн, кухонний м`який куточок вартістю 1 500 грн, комп`ютер вартістю 4 000 грн, відеокамера «Sony» вартістю 3 000 грн, цифровий фотоапарат «Canon» вартістю 1 500 грн, картрідер вартістю 300 грн, посуд вартістю 4 000 грн, туристична палатка «Flagman» вартістю 1 500 грн, спальні мішки (2 шт.) вартістю 300 грн, ліжко-розкладачка з матрацом вартістю 800 грн, м`які крісла від м`якої частини (2 шт.) вартістю 1 000 грн, кавомолка вартістю 300 грн, бензокосарка вартістю 1 500 грн, бетонозмішувач вартістю 3 000 грн, шуруповерт (2 шт.) вартістю 1 200 грн, болгарка вартістю 800 грн, ручна циркулярка вартістю 1 500 грн, електричний лобзик вартістю 800 грн, лопати, шуфлі вартістю 1 000 грн, тачка вартістю 800 грн, знаряддя праці (сапки, молотки, сокири) вартістю 1 000 грн, металеві контейнери (2 шт.) вартістю 5 000 грн, газові витяжки (2 шт.) вартістю 1 000 грн, музичний центр «Pioneer» вартістю 1 500 грн, кухонний комбайн «Brown» вартістю 1 000 грн, перфоратор вартістю 800 грн, дриль вартістю 700 грн, морозильна камера вартістю 2 000 грн, двомісний гумовий човен вартістю 2 000 грн та двомісний гумовий матрац вартістю 500 грн. Всього ними за період шлюбу було нажито рухомого майна орієнтовно на 77 300 грн.
Просить суд здійснити поділ спільного майна, нажитого під час шлюбу, виділивши їй при цьому 1/2 спільно нажитого рухомого майна на суму 38 700 грн серед якого: холодильник «Атлант», шафа-купе, комп`ютерний стіл, тумба під телевізор, газова плита, мотоцикл «Футонг», бойлер «Round», душова кабіна, пральна машина-автомат «Bosch», телевізор «Panasonic», мікрохвильова піч, м`яка частина (пуфи у кількості 2 шт.), електрокалорифери (2 шт.), велосипеди (2 шт.), комп`ютер, бетонозмішувач, шуруповерт, болгарка, дриль, а також стягнути з відповідача усі витрати пов`язані з судовим розглядом цієї справи, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката.
Ухвалою Ківерцівського районного суду від 09 лютого 2017 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, який об`єднаний в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 ..
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1   на земельній ділянці, що належить останній та знаходиться по АДРЕСА_1 , вони почали будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Однак, його колишня дружина - позивачка за первісним позовом  ОСОБА_1 , не визнає його права на частку у вказаному будинку і умисно намагається позбавити його будь - яких прав на нього.
Вказував на те, що у нього відсутні будь які права на земельну ділянку і тому він позбавлений можливості ввести в експлуатацію зазначене нерухоме майно. Оскільки об`єкт незавершеного будівництва, що зводився за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток просит суд визнати зазначений об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право співзабудовника на 1/2 його частину.
Рішенням Ківерцівського районного суду від 13 березня 2018 року первісний позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено здійснити поділ спільного майна, нажитого під час шлюбу між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши  ОСОБА_1 спільно нажите майно на суму 13 900 грн, серед якого: холодильник «Атлант» вартістю 1 500 грн, шафа-купе вартістю 1 000 грн., комп`ютерний стіл вартістю 500 грн, тумба під телевізор вартістю 500 грн, газова плита вартістю 800 грн, мотоцикл «Футонг» вартістю 2 000 грн, бойлер «Round» вартістю 200 грн, душова кабіна вартістю 500 грн, пральна машина-автомат «Bosch» вартістю 1 500 грн, телевізор «Panasonic» вартістю 700 грн, мікрохвильова піч вартістю 400 грн, мяка частина (пуфи у кількості 2 шт.) вартістю 600 грн, електрокалорифери (2 шт.) вартістю 500 грн, велосипед вартістю 500 грн, комп`ютер вартістю 2 000 грн, болгарка вартістю 600 грн, дриль вартістю 100 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 773 грн, пов`язані з оплатою судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_2   відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати його та позивачки  ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частку рухомого майна, яке ОСОБА_1 просила їй виділити, визнати, що незавершений будівництвом житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності та визнати за ним право як співзабудовника на 1/2 частку у спільному майні подружжя.
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2018 року рішення Ківерцівського районного суду від 13 березня 2018 року в даній справі в частині задоволення первісного позову змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в новій редакції. Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_1 : холодильник «Атлант» вартістю 1 500 грн, шафу купе вартістю 1 000 грн, газову плиту вартістю 800 грн, бойлер «Round» вартістю 200 грн, душову кабіну вартістю 500 грн, пральну машину-автомат «Bosch» вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч вартістю 400 грн, електрокалорифери (2 шт.) вартістю 500 грн, велосипед вартістю 500 грн, а всього майна на суму 6 900 грн.
Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 : телевізор «Panasonic» вартістю 700 грн, тумбу під телевізор вартістю 500 грн, мотоцикл «Футонг» вартістю 2 000 грн, м`яку частину (пуфи у кількості 2 шт.) вартістю 600 грн, комп`ютер вартістю 2 000 грн, комп`ютерний стіл вартістю 500 грн, болгарку вартістю 600 грн, дриль вартістю 100 грн, а всього майна на суму 7 000 (сім тисяч) грн.»
В решті рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року постанову Апеляційного суду Волинської області від 07 червня 2018 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання майнового права співзабудовника на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції
Верховним Судом звернуто увагу на те, що суди не дослідили наявних у матеріалах справи доказів, які за твердженням  ОСОБА_2 свідчать про будівництво нового житлового будинку сторонами спільно, не надали оцінку технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та технічному паспорту на незавершений будівництвом житловий будинок, не порівняли місцезнаходження, склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта нерухомого майна, а тому дійшли передчасного висновку про те, що позивач проводила реконструкцію будинку, а не виконувала роботи з будівництва нового житлового будинку.
Крім того, рішення суду апеляційної інстанції про те, що нове будівництво є самочинним ґрунтується на припущенні та не може бути підставою для відмови у позові.
Судом апеляційної інстанції рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 березня 2018 року переглядається лише в частині вирішення зустрічного позову.
Заслухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання зустрічного позову до скасування з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.
Відмовляючи в задоволені вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до матеріалів справи позивач здійснювала реконструкцію будинку, який її був подарований відповідно до договору  дарування від 06 квітня 2012 року, а тому цей будинок відповідно до ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_1 ..
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки такі зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні дійсних обставин справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 06 листопада 1996 року Ківерцівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом №100.
Згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 травня 2016 року, яке набрало законної сили 24 травня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1, а. с. 6).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 06 квітня 2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0209 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , та належала дарувальнику на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 547684, виданого Ківерцівською міською радою Ківерцівського району Волинської області 28 листопада 2007 року (т. 1, а. с. 122–125).
Згідно з договором дарування частки житлового будинку від 06 квітня 2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 39/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право особистої власності від 05 вересня 1988 року (т. 1, а. с. 127–129).
Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 30 листопада 2012 року № ВЛ06212234737 ОСОБА_1 повідомила начальника інспекції ДАБК у Волинській області про початок виконання будівельних робіт, в саме: реконструкцію індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 188).
На підставі зазначеного повідомлення надано будівельний паспорт на реконструкцію індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 з відповідними вимогами до забудови, ситуаційною схемою та схемою забудови земельної ділянки (т. 1, а. с.180–183).
Згідно з технічним паспортом на незавершений будівництвом житловий будинок на АДРЕСА_1 , готовність об`єкта складає 55 %.
Спірний житловий будинок не прийнятий в експлуатацію і фактично знаходиться у вигляді незавершеного будівництва.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначав, що на земельній ділянці, яка була подарована ОСОБА_1 вони спільно розпочали будівництва нового житлового будинку за спільні кошти, стан готовності якого на даний момент складає 55%, а тому даний житловий будинок є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними.
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.
Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу,але за кошти, які належали їй, йому особисто.
У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Згідно з частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказував, що на земельній ділянці, яка була подарована ОСОБА_1 вони разом з ОСОБА_1 за спільні кошти та власними зусиллями, знісши подаровану частину будинку, розпочали будівництво фактично нового житлового будинку, на частині фундаменту старого житлового будинку. Такі пояснення ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 не заперечувала та не спростовувала. При цьому ОСОБА_1 також вказала, що на старому фундаменті подарованого їй частини будинку вони з ОСОБА_2 спільними сімейними коштами розпочали та звели ту будівлю, яка наявна на час розгляду даної справи судом. 
Факт зведення нового будинковолодіння по АДРЕСА_1 стверджується відповіддю Державної архітектурно - будівельної інспекції ( Т.1. а.с. 65-66) та Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ( а.с.93, т.1). 
Аналізуючи інформацію щодо спірного об`єкту нерухомого майна, яка відображена в технічному паспорті на незавершене будівництво (а.с. 171-174, т. 1), оригінал якого оглянутий колегією суддів, з інформацією, що міститься в технічному паспорті на частину житлового будинку, що була подарована позивачу ( а.с.130-132), колегія суддів приходить до висновку, що незавершене будівництво  житлового будинку по АДРЕСА_1 – є об`єктом нового будівництва, яке побудоване на частині старого фундаменту з збільшенням площі. Про це свідчить. як площа забудови будинковолодіння так і наявність господарської будівлі  (гараж-літня кухня) яка була відсутня при даруванні об`єкта нерухомості.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСОБА_2 в силу вимог, ст. 76-77, 80-81- ЦПК України надав належні докази того, що незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 є новим будівництвом, а не реконструкція частини житлового будинку, який був подарована ОСОБА_1 , та побудоване подружжя за час перебування останніх в шлюбі, а тому  в силу вимог ст. 60-63 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.
Фактично заперечуючи вимоги ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 не заперечувала, що наявний об`єкт незавершеного будівництва зведено під час шлюбу за спільні їхні кошти. 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини , які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.  ( ч. 1 ст. 82 ЦПК України)
Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 509/2669/15-ц (провадження № 61-14636св18).
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що спірне нерухоме майно збудоване подружжя під час перебування у шлюбі та за спільні кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, ОСОБА_1 не надано.
Вимога ОСОБА_2 про визнання за ним права співзабудовника на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку, що знаходився за адресою АДРЕСА_1 не ґрунтується на вимогах закону і до задоволення не підлягає з таких підстав.
За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Право на забудову земельної ділянки, проектування та будівництво об`єктів реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
У Земельному кодексі України передбачено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на забудову може належати виключно власнику або законному користувачеві (володільцеві) земельної ділянки і юридично нерозривно пов`язане із його особою.
З огляду на те, що ОСОБА_2 не був і не є на даний час ні власником, ні користувачем земельної ділянки в АДРЕСА_1 , то відповідно й передбачених законом підстав для визнання за ним права на забудову (права забудовника) на об`єкт будівництва чи його частку на вказаній ділянці, немає.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.( ч. 1 ст. 5 ЦПК України) 
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
З врахуванням викладеного, часткове задоволення вимог позивача у повній мірі забезпечить права ОСОБА_2 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини, та встановлених судом обставин, при досліджені усіх доказів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Оскільки рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, то його необхідно скасувати та ухвалити в цій нове судове рішення про часткове задоволення зустрічного позову. 
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

                                       У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.  
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 березня 2018 року в даній справі  в частині  вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Зустрічний позов задовольнити.
Визнати об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.
В решті вимог зустрічного позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Головуючий

Судді