ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/382/19  Номер провадження 22-ц/814/1799/20	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Бондаревська С.М., Чумак О.В., 
секретар Зеленська О.І.,
з участю сторін та їх представників: ОСОБА_1 – адвоката Губарєвої М.О., ОСОБА_2 – адвоката Бурбак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , до якої приєдналася третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДММ «Добробут»,
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 червня 2020 року, постановлене суддею Потетій А.Г. (повний текст складено 16 червня 2020 року),
по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, та
за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДММ «Добробут», про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:
14.02.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.04.2019, просить визнати:
-        за ним, ОСОБА_1 , право власності: на квартиру      АДРЕСА_1 ; на автомобіль ЗАЗ SensSX, НОМЕР_1 ; покласти на нього виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 у розмірі 253 812,00 грн.;
-        за ОСОБА_2 : право особистої приватної власностіу розмірі 37% та 47,5% права власності на квартиру   АДРЕСА_2 ./а.с.2-7, 187-193 т.1/
       Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що із 09.03.2013 по 28.12.2018 він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. За час сумісного життя спільно набуто нерухоме майно загальною вартістю 926 990,00 грн., яке позивач вважає об`єктами спільної сумісної власності та просить розподілити згідно заявлених вимог. Серед такого майна: 
-        автомобіль ЗАЗ SensSX 1.3 4drM/T, придбаний 06.08.2016 на підставі договору купівлі-продажу №214212-Y05654, вартістю 111 900,00 грн., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , із рівними частками кожного по 55 950,00 грн., що як неподільну річ, просить залишити у своїй власності, оскільки автомобіль використовується ним у професійній діяльності;
-        квартира   АДРЕСА_2 , придбана колишнім подружжям 08.06.2017 згідно договору №МП/Прс6-109 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеного між ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат Виробничих Підприємств» та ОСОБА_2 , вартістю майнових прав - 496 760,00 грн., із яких 185 019,00 грн. сплачені відповідачкою за особисті кошти від продажу належних їй об`єктів нерухомості. Розмір особистої частки ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 позивач оцінює в 37%, а решту - 63%, вважає спільною сумісною власністю по 31,5% кожному (в грошовому еквіваленті по 155 870,50 грн.);
-        квартира  АДРЕСА_4 , що знаходиться в цьому ж будинку за вказаною вище адресою, набута на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 02.04.2018, укладеного між ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат Виробничих Підприємств» та ОСОБА_1 , вартістю майнових прав 318 330,00 грн.; кошти для оплати 100% майнових прав ОСОБА_1 отримав у позику від ТОВ «ДММ «Добробут», із забезпеченням виконання зобов`язання іпотекою. 
       Подружжям на момент розірвання шлюбу на оплату позики сплачено 15% від вартості квартири АДРЕСА_4 , що в грошовому еквіваленті склало 48 318,00 грн. Подальше виконання зобов`язання з повернення залишку позики, розмір якої з урахуванням особисто сплачених позичальником коштів у сумі 16 200,00 грн. станом на 01.08.2019 складає 253 812,00 грн. та, з огляду на заперечення позикодавця щодо переведення частини боргу на ОСОБА_2 , просить залишити за собою, визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_5 . Враховуючи покладення на нього зобов`язання з повернення залишку позики, просить перерозподілити частки спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 (63%), визнавши за ним право власності на 15,5% указаної квартири, а за ОСОБА_2 – 47,5%.
       15.03.2019 відповідач ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить визнати:
-        за собою, ОСОБА_2 ,- право особистої приватної власності у розмірі 54,56% та 45,44% права власності на квартиру   АДРЕСА_2 ,а також право власності на автомобіль ЗАЗ SensSX, д.н. НОМЕР_1 ;
-        за ОСОБА_1 - право власності на квартиру   АДРЕСА_5 ;
-        покласти виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 на кожного із колишнього подружжя в рівних частках по 135 006,00 грн.;
-        стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у взаєморозрахунку компенсації вартості майна подружжя 9 655,50 грн./а.с.119-128 т.1/
       Заявлені вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що квартира   АДРЕСА_2 , вартістю 496 760,00 грн., придбана у шлюбі з позивачем частково за її особисті кошти від продажу належних їй на підставі договорів дарування та в порядку спадкування об`єктів нерухомості загальною вартістю від їх продажу 185 019,00 грн. та отриманих в борг від ОСОБА_3 коштів у розмірі 86 000,00 грн., що в цілому складає 271 019, 00 грн. та згідно ч.3 ст.57 СК України є її особистою приватною власністю. Решта коштів на суму 225 741,00 грн. згідно графіку оплати вносилися за рахунок її заробітної плати, розмір якої значно перевищував дохід позивача, а тому його частка на квартиру становить 112 870,50 грн.
       У вказаній квартирі вона проживає разом із хворим батьком та двома неповнолітніми дітьми, сплачує комунальні послуги. 
       Посилаючись на неможливість спільного проживання із колишнім чоловіком, з огляду на розмір часток співвласників, просить поділити спірне майно, визнавши за нею право власності в цілому (100%) за цією квартирою, а належну позивачу частку в розмірі 112 870,50 грн. компенсувати за рахунок її частки - Ѕ квартири АДРЕСА_5 .
       Автомобіль ЗАЗ SensSX, д.н. НОМЕР_1 , оціночною вартістю 111 900,00 грн., як неподільну річ, відповідачка просить залишити у своїй власності, компенсувавши позивачу частину його вартості. Розмір такої компенсації за автомобіль, з урахуванням різниці між частками в квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , становить в 9 655,50 грн. 
       Вважає, що такий поділ майна не завдасть позивачу істотної шкоди, оскільки він стане власником квартири за АДРЕСА_4 , на яку вона не буде претендувати при поділі, а боргові зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 просить поділити між ними у рівних частках по 135 006,00 грн. Вважає, що запропонований нею поділ відповідатиме інтересам сторін, неповнолітніх дітей та її хворого батька, який не може самостійно пересуватися без сторонньої допомоги. 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 червня 2020 року позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності та позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «ДММ «Добробут», про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,- задоволено частково.
       Визнано за ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності 37% та право власності на 63% квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 89,5 кв.м, житловою площею 48,3 кв.м., загальною вартістю 496 760,00 грн.; а також право власності на автомобіль ЗАЗ SensSX, д.н. НОМЕР_1 , оціночною вартістю 111 900,00 грн.
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 39,3 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м, вартістю 318 330,00 грн.
       Покладено на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 по 126 906,00 грн. на кожного.
       Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у взаєморозрахунку компенсації вартості автомобіля ЗАЗ SensSX, д.н. НОМЕР_1 , в розмірі 55 950,00 грн.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у взаєморозрахунку компенсації вартості нерухомого майна 3 294,50 грн.
       Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, районним судом стягнуто на користь держави судовий збір із ОСОБА_1 - 2 497,00 грн., із ОСОБА_2 – 1 003,00 грн. 
       Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що на купівлю кв.  АДРЕСА_2 , відповідачкою внесено особисті кошти в розмірі 185 019,00 грн., що становить 37% від загальної вартості квартири (496 760,00 грн.) та є її особистою приватною власністю. Решта 63% квартири АДРЕСА_3 , що в грошовому еквіваленті складає 311 741,00 грн., є спільною сумісною власністю колишнього подружжя в рівних частках по 155 870,50 грн. на кожного.
       Квартира   АДРЕСА_5 , загальною вартістю 318 330,00 грн., як спільна сумісна власність сторін із рівними частками кожного по 159 165,00 грн., згідно позовних вимог сторін, визнана районним судом за ОСОБА_1 . 
       Належна відповідачці частка квартири АДРЕСА_4 вартістю 159 165,00 грн. підлягає компенсації за рахунок частки позивача в квартирі АДРЕСА_3 , що становить 155 870,50 грн., із визнанням за ОСОБА_2 права власності на 63% квартири АДРЕСА_3 . А різниця вартості часток, що склала 3 294,50 грн., з підстав неможливості виділення такої частки в майні при його реальному поділі, підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача.
       Залишок зобов`язання за договором позики від 02.04.2018, укладеним ОСОБА_1 в інтересах сім`ї на придбання кв.   АДРЕСА_5 , у розмірі 253 812,00 грн., підлягає поділу між колишнім подружжям в рівних частках по 126 906,00 грн. на кожного згідно ч.4 ст.65 СК України. 
       Автомобіль, як неподільна річ, право власності на який зареєстровано за відповідачкою, оціночною вартістю 111 900,00 грн., залишається у власності останньої, із компенсацією на користь позивача Ѕ його вартості, що становитиме 55 950,00 грн. й відповідатиме інтересам сторін та їх дитини.
       Питання розподілу витрат на оплату судового збору вирішено районним судом відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України – пропорційно до задоволення вимог кожної зі сторін; у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення 21 300,00 грн. витрат на правову допомогу відмовлено за недоведеністю. 
       Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 63% кв. АДРЕСА_2 ; покладення на сторони в рівних частках виконання зобов`язання за договором позики; компенсації вартості частки за автомобіль в грошовому еквіваленті та різниці вартості часток між об`єктами нерухомості.
       Просить у цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 25%, а за ним, ОСОБА_1 , на 38% права власності на кв. АДРЕСА_2 ; покласти на нього виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 у розмірі 179 700,00 грн. Вирішити питання щодо судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін. 
       Вважає, що суд першої інстанції не врахував надані ним докази, а саме, копії договору позики від 02.04.2018 та графік погашення заборгованості, як додаток до нього, довідки ТОВ «ДММ Добробут» про виконання зобов`язань та розмір фактично сплачених ним коштів на виконання зобов`язання на момент постановлення судового рішення, який станом на 02.06.2020 склав 138 630,00 грн., із яких 90 312,00 грн. - його особисті кошти, 48 318,00 грн. – спільні кошти сторін. Залишок боргових зобов`язань склав 179 700,00 грн., що становить по 89 850,00 грн. на кожного.
       Заперечує розмір грошової компенсації за різницю вартості часток між квартирами. Доводить, що частка кожного повинна складати 45 156,00 грн. з розрахунку: 159 165,00 грн. (1/2 від вартості кв.№129) – 155 870,00 грн. (1/2 від вартості кв.№109) = 3 294,00 грн.; 45 156,00 грн. (1/2 від 90 312,00 грн. сплачених особисто позивачем на виконання умов договору позики упродовж розгляду справи в суді) – 3 294,00 грн. (різниці вартості квартир) = 41 862,00 грн., що на думку позивача є розміром компенсації, яку має сплатити відповідачка на його користь.
       Вважає, що районний суд, покладаючи на сторони в рівних частках виконання зобов`язання за договором позики, не врахував відсутності згоди кредитора стосовно переведення частини боргу на іншу особу та не зазначив норму права, на підставі якої здійснено заміну боржника у зобов`язанні. 
       Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 08.11.2017 у справі №274/5230/15-ц, доводить обов`язковість згоди кредитора на переведення частини боргу на одного з подружжя та вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин правил ч.4 ст.65 СК України, положення якої не застосовуються у правовідносинах щодо заміни сторони у договорі без згоди кредитора. 
       Заперечує застосування положень ч.ч.4,5 ст.71 СК України, оскільки ним не надавалася згода на отримання грошової компенсації, а ОСОБА_2 не внесені кошти на депозитний рахунок суду, що є обов`язковим для застосування наведеної норми з огляду на позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 23.09.2015 у справі №6-37цс13 та від 27.02.2019 по справі №464/7011/16-ц.
       Вважає неправильними висновки районного суду, що відчуження автомобіля на користь відповідачки із грошовою компенсацією на його користь вартості Ѕ його частки, відповідатиме інтересам обох сторін. Доводить, що автомобіль перебував у його постійному користуванні для забезпечення інтересів сім`ї та використовувався ним у своїй професійній діяльності, як у період шлюбу, так і після його припинення. Згоди на отримання компенсації частки автомобіля він не надавав, а, враховуючи незначний дохід відповідачки, компенсація вартості частки триватиме близько 3 років.
       14.07.2020 третя особа - ТОВ «ДММ Добробут» звернулося в суд із заявою про приєднання до апеляційної скарги, в якій із підстав, попередньо викладених позивачем, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині покладення на сторони в рівних частках виконання зобов`язання за договором позики від 02.04.2018 по 126 906,00 грн. на кожного та ухвалити в цій частині нове рішення, яким покласти на позичальника ОСОБА_1 виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 179 700,00 грн., залишивши дію такого договору без змін.
       11.08.2020 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Бурбак О.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду без змін. Доводить, що на придбання квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 використано 271 019,00 грн. особистих коштів від продажу нерухомості на загальну суму 185 019,00 грн. та 86 000,00 грн. взятих у борг від ОСОБА_3 .
       У суді апеляційної інстанції позивач та його представник – адвокат Губарєва М.О. підтримали доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.
       Відповідач та її представник – адвокат Бурбак О.В. проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення районного суду залишити без змін.
       ТОВ «ДММ «Добробут» в судове засідання свого представника не направили, про поважність причин неявки суд не повідомили, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.
       В ході розгляду справи в апеляційній інстанції колегією суддів відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України роз`яснено сторонам наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, щодо подання доказів стосовно часток у спірних квартирах, які мають бути визначені у дольовому виразі, а не у відсотковому.
       12.10.2020 представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Бурбак О.В. подано клопотання про долучення доказів, а саме, висновку судового експерта Авдєєвої Н.М. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 09.10.2020./а.с.208-215 т.3/
       12.10.2020 позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про надання додаткового строку для подання доказів та приєднання до матеріалів цивільної справи висновку експерта №1434 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 08.10.2020 /а.с.216-220 т.3/
       Вказані висновки експертів прийняті апеляційним судом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та заяви ТОВ «ДММ Добробут» про приєднання до апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено та не оспорюється сторонами, що із 09.03.2013 по 28.12.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.14,15,16 т.1/
08.06.2017 між ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат Виробничих Підприємств» та ОСОБА_2 укладено договір №МП/Прсп16-109 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 ; вартістю майнових прав 496 760,00 грн. (п.3.1 договору)./а.с.43-46 т.1/
02.04.2018 між ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат Виробничих Підприємств» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості – квартиру АДРЕСА_5 ; загальної ціною – 318 330,00 грн. (п.4.2 договору)./а.с.20-22 т.1/ 08.06.2018 право власності на указану квартиру зареєстровано за  ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 127302028./а.с.19 т.1/
02.04.2018 між ТОВ «ДММ ДОБРОБУТ» (позикодавець) та  ОСОБА_1 (позичальник), за згодою його дружини ОСОБА_2 , укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав позику - грошові кошти в сумі 318 330,00 грн., без відсотків, строком до 26.04.2023; мета отримання – придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 39,30 кв.м.(п.7 договору)./а.с.23,25 т.1/
11.07.2018, в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між ТОВ «ДММ ДОБРОБУТ» та  ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якої є нерухоме майно вказане у п.7 договору позики./а.с.31-41 т.1/
Згідно витягу із Єдиного державного реєстру право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 , а на кв. АДРЕСА_4 за тією ж адресою - за ОСОБА_1 
       17.11.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль ЗАЗ SensSX 1.3 4drM/T, д.н.з НОМЕР_1 , згідно звіту про оцінку його ринкова вартість становить 111 900,00 грн./а.с.50, 67-68 т.1/ 
       Відповідно до довідки виконавчого комітету Щербанівської сільської ради від 05.03.2019 №1481, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_6 . Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також батько ОСОБА_6 /а.с.163 т.1/ Відомості щодо місця реєстрації ОСОБА_6 також підтверджуються відміткою у паспорті громадянина України, а щодо неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – довідками сільського голови про реєстрацію місця проживання особи./а.с.162,164,165 т.1/ Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , хворіє та потребує сторонньої допомоги./а.с.157-161 т.1/
       27.06.2017 ОСОБА_2 продала ОСОБА_7 за 125 619,00 грн. належну їй на праві власності згідно договору дарування від 29.10.2014 квартиру АДРЕСА_7 ./а.с.129-130, 131-132 т.1/
       22.07.2017 ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 за 59 400,00 грн. квартиру АДРЕСА_8 , належну їй на праві власності згідно договору дарування від 28.07.2016 та в порядку спадкування від матері ОСОБА_9 /а.с.133,134, 136-137 т.1/
       Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , районний суд виходив із доведеності того, що 37% вартості квартири АДРЕСА_5 є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки кошти внесені від продажу належний їй об`єктів нерухомості, а інша частина цієї квартири – спільною сумісною власністю. Квартира АДРЕСА_4 за тією ж адресою куплена за кошти, позичені у ТОВ «ДММ Добробут» згідно договору позики від 02.04.2018, укладеного позичальником ОСОБА_1 . Оскільки цей договір укладено в інтересах сім`ї, тому вказаний об`єкт нерухомості є спільним сумісним майном подружжя, а зобов`язання по поверненню позики покладено на сторони в рівних частках. При цьому суд першої інстанції, проводячи поділ об`єктів нерухомості, враховуючи вартість часток у спірному майні, визнав право власності кожного із сторін на окремий об`єкт нерухомості. При поділі автомобіля районний суд виходив із того, що автомобіль є неподільною річчю, й виділив його відповідачці та стягнув із неї половину половину його вартості на користь ОСОБА_1 .
       Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України.
При цьому, не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначена правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 по справі № 6-843цс17, від 21.11.2018 по справі №372/504/17).
Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 23, 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Згідно із ч.1 ст.57 СК України,особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до статей 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу такого майна – їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Судом установлено, що на час набуття спірного майна сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства складають: квартири  АДРЕСА_3 та   АДРЕСА_5 , а також автомобіль ЗАЗ SensSX, НОМЕР_1 .
       Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що 37% вартості квартири АДРЕСА_2 з урахуванням внесених у придбання квартири коштів від відчуження власного майна належить ОСОБА_2 . Однак при визначенні часток районний суд не дотримався вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.072007 за №774/14041. Зокрема, відповідно до п.3 Інструкції розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна проводиться шляхом визначення частки, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо).
       Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що квартира АДРЕСА_2 загальною вартістю 496 760,00 грн., із яких 185 019,00 грн. є особистими коштами ОСОБА_2 , а 311 741,00 грн. – спільними сумісними подружжя, з яких на частку кожного належить 155 870,50 грн.
       Відповідно до висновку експерта №14434 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження судового експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса від 08.10.2020 грошовий еквівалент в сумі 185 019,00 грн. становить 37/100 частин у вартості вказаної квартири./а.с. 219 т.3/
       Отже, 37/100 ч. вказаної квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_2 згідно ч.1 ст.57 СК України, а 63/100ч. - спільною сумісною власністю подружжя з рівними частинами кожного.
       При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що в межах заявлених вимог позову ОСОБА_1 визнавав належність відповідачці на праві особистої приватної власності 37/100 від вартості квартири АДРЕСА_3 , а тому вимоги апеляційної скарги щодо зменшення такого розміру частки до 25/100 є неспроможними. 
       Доводи, викладені представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що розмір особистих коштів ОСОБА_2 є більшим та становить 271 019,00 грн., включаючи 86 000,00 грн, взятих у борг у ОСОБА_3 , апеляційним судом відхиляються, як не доведені, а висновок судового експерта Авдєєвої Н.М. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 09.10.2020 щодо визначення розміру часток до уваги не приймається, оскільки при його виконанні на вирішення експерта поставлені питання із недостовірними даними про розмір особистих коштів ОСОБА_2 /а.с.208 т.3/
       Інший об`єкт спільного майна - квартира   АДРЕСА_5 придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 02.04.2018, укладеного між ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат Виробничих Підприємств» та ОСОБА_1 , вартістю майнових прав 318 330,00 грн. /а.с.43-46 т.1/ Кошти на придбання вказаної квартири позичені у позикодавця ТОВ «ДММ Добробут» згідно договору позики від 02.02.2018, укладеного позичальником ОСОБА_1 , за згоди дружини ОСОБА_2 , із графіком погашення позики до квітня 2023 року. /а.с.23-24 т.1/ 
       Факт погашення 48 310,00 грн. позики за рахунок спільни коштів сторони визнали, після розірвання шлюбу позичальник погашає позику за рахунок власних коштів. Однак належність вказаної квартири до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Отже, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки є рівними, незалежно від того, що вона придбана за позичені одним із подружжя кошти.
Доводи апеляційної скарги про те, що подружжям на момент розірвання шлюбу сплачено 48 310, 00 грн. позики, що складає 15% вартості спірної квартири АДРЕСА_4 , а тому саме ця частка підлягає поділу, оскільки подальше щомісячне погашення позики здійснює ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє, оскільки дані обставини не впливають на вирішення спору щодо поділу спільного майна подружжя та мають самостійний спосіб реалізації в порядку регресу згідно ст.544 ЦК України. 
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про покладення обов`язку щодо повернення кредиту на сторони в рівних частках, районний суд помилково не врахував відсутність згоди кредитора стосовно переведення частини боргу на іншу особу, тоді як згідно ст.520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до заяви ТОВ ДММ «Добробут» останнє заперечувало проти переведення частини боргу на ОСОБА_2 , так як позика була отримана ОСОБА_1 як працівником даного підприємства./ а.с.94-97 т.3/
       Здійснюючи поділ спірних об`єктів нерухомості, апеляційний суд приймає до уваги технічні характеристики об`єктів нерухомості, розмір часток сторін та неможливість у майбутньому реального їх виділу. Також з огляду на складні особисті стосунки сторін, їх окреме проживання: ОСОБА_1 – проживає у кв. АДРЕСА_4 , а ОСОБА_2 із двома неповнолітніми дітьми, одна з яких спільна, та хворим батьком – у кв. АДРЕСА_3 , колегія суддів приходить до висновку, що в порядку поділу майна пожружжя необхідно визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_1 на кв. АДРЕСА_5 , без стягнення грошової компенсація на користь останнього в розмірі 3 294,50 грн. (159 165,00 грн. - 155 870,50 грн.), враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, що залишилася проживати з матір`ю.
       На думку колегії суддів, такий поділ є справедливий та відповідає балансу інтересів обох сторін.
       При поділі спірного автомобіля колегія суддів виходить із того, що поділ такого неподільного майна може здійснюватися шляхом виділення його в натурі одному з подружжя, а іншому – грошової компенсації вартості його частки.
Відповідно до положень частини 4, 5 статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно можливе за умови його згоди та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України).
Оскільки жодна зі сторін не вчинила таких дій та не внесла на депозитний рахунок суду відповідної суми компенсації за 1/2 автомобля, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, апеляційний суд визнає за кожним із сторін ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , до якої приєдналася третя особа ТОВ «ДММ «Добробут», підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду скасуванню із постановлення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДММ «Добробут», - задовольнити частково.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 червня 2020 року – скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДММ «Добробут», про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя – задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м, загальною вартістю 496 760,00 грн.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м, загальною вартістю 318 330,00 грн.
Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності кожного по Ѕ частині автомобіля ЗАЗ SensSX 1.3 4drM/T, НОМЕР_2 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09.11.2020.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                С.М. Бондаревська

                                                                               О.В. Чумак