П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5092/20 
                                                Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шуляк Любов Анатоліївна                                                            Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
21 жовтня 2020 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Совгири Д. І.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, 
В С Т А Н О В И В :

Описова частина

          Короткий зміст позовних вимог.

          В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати всіх сум належних позивачу у день звільнення (невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки учасника бойових дій у сумі 7 191,80 гривень та частини одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 22 517,13 гривень); стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки учасника бойових дій у сумі 7 186,84 гривень та частини одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 35 420,81 гривень) за період з 08.09.2017 по 21.02.2020 в сумі 264 320 гривень.

          Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

          Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020  року вищевказану позовну заяву повернуто позивачу.
          Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений ст.122 КАС України, та не надав суду доказів наявності поважних причин пропуску цього строку.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане судове рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що законодавчо визначений тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

          Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
         
          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу у Збройних силах України. 
          Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №45-рс від 05.09.2017 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом "а" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
           16 січня 2020 року позивачу нараховано на картковий рахунок невиплачену при звільненні компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
          Крім цього, 21 лютого 2020 року позивачу нараховану невиплачену при звільненні частину одноразової грошової допомоги.
          Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач 20 березня 2020 року звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом.

          Мотивувальна частина

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

          Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
          Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
          Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
          Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          З обставин справи встановлено, що позивач просить виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні 08.09.2017, а саме: компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка виплачена 16.01.2020 та частину одноразової грошової допомоги, яка виплачена 21.02.2020.
          При цьому, з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату зазначених сум, позивач звернувся 30.03.2020, що підтверджується штампом Житомирського окружного адміністративного суду.
          Відповідно до ч.3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
          За змістом ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
          Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України,  а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
          У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що "в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України  у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
          З наведеного вбачається, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками позовної давності.
          Разом з тим, оскільки спірні правовідносини пов`язані із стягненням середнього заробітку за час затримки виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, індексації та компенсації за невикористані дні календарної додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні з публічної служби, то під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення КАС України, як норми спеціального закону, а не положення КЗпП України. Зазначеного висновку, дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 та постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.
          Правова позиція щодо застосування до даної категорії справ місячного строку викладена у  постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №806/1989/17.
          Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
          У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
          Оскільки позивач звільнений 08.09.2017, компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій виплачена йому 16.01.2020, частина одноразової грошової допомоги 21.02.2020, а з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату зазначених сум позивач звернувся 30.03.2020, зазначене свідчить про те. що позивачем пропущено встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення до суду.
          Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
          В обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що до стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні встановлено тримісячний строк звернення.
          Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 та його заяви про поновлення строку звернення до суду, не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

          Таким чином, позивачем не наведено та не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.
          Варто зазначити, що при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує  практику Європейського суду з прав людини.
          Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
          На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та дійшов законного і обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу, а тому підстави для  скасування ухвали Житомирського окружного адміністративного суду відсутні.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Сапальова Т.В.