ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7454/20 Справа № 202/29195/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 09.10.2006 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VOR0AG09680843, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 24120 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,64% на рік з кінцевим терміном повернення 09.10.2013 року. Вимоги до відповідача що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 30.11.2012 року у розмірі 38720,81 доларів США, що складається з: 14354,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 12773,47 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 1034,55 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 10558,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № VOR0AG09680843 від 09.10.2006 року у розмірі 37469,25 доларів США та сплачений судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000,00 грн.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку до попереднього судового засідання.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року позовна заява задоволена частково.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року змінено в частині стягнутої пені, доповнивши другий абзац резолютивної частини словами «, що в гривневому еквіваленті складає 15986,00 грн.»
Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено та постановлено: стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VOR0AG09680843 від 09 жовтня 2006 року, яка на 30 листопада 2012 року становить 14354,71 дол. США, що в еквівалентні за курсом НБУ від 30.11.2012 року становить 114694,13 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту; стягнути із ОСОБА_1 та ПАТ "Акцент-Банк" на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 10000 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат; у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 , не виконала зобов`язань за кредитним договором, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 354,71 дол. США законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Оскільки позивачем тривалий час не реалізовано автомобіль, створено штучні умови для продовження нараховування суми відсотків та штрафних санкцій на непогашену суму заборгованості за кредитним договором, суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12773,47 дол. США.
В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду в незадоволеній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №VOR0AG09680843 від 09.10.2006 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 24120,00 дол. США (для купівлі автомобіля -17683,00 дол. США та оплати витрат на його страхування - 6437,00 дол. США) зі сплатою за користування ним відсотків 11,64 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на придбання автомобіля з кінцевим терміном повернення 09.10.2013 року.
Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється позичальником щомісяця з 10 по 16 число кожного місяця (щомісячний платіж). Щомісячний платіж 333,30 доларів США.
Пунктом 2.1.3 Договору визначено, що відповідно до даного Договору Позичальник клопоче перед Банком про надання йому кредиту на сплату чергових страхових платежів у відповідності з Договорами страхування, укладеними у відповідності з п. 2.2.7 даного Договору, та доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів Страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів відбувається у національній валюті України. Якщо кредит надано в іноземній валюті, Позичальник доручає Банку: - отримати з каси Банку суму іноземної валюти готівкою, необхідної для сплати чергового страхового платежу відповідно до Договору страхування, укладеного згідно п. 2.2.7 даного Договору; -здійснити продаж у касі Банку готівкової іноземної валюти за курсом її продажу, встановленому на день виконання даного доручення; -отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені Позичальника на сплату чергового страхового платежу.
Вказане доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком лише у випадку надання Позичальником Банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їх сплати, передбачених договорами страхування.
Відповідно до п. 2.2.7 Договору, Позичальник надає Банку належним чином оформлені, згідно п. 1.3 договори застави, іпотеки, поруки і т.і. для забезпечення виконання зобов`язання за даним Договором, Договір страхування заставного майна, Договір страхування наземного транспорта та Договір особистого страхування Позичальника. Під «оформленням договорів застави /іпотеки/ поруки належним чином» сторони розуміють: укладення Позичальником та/чи іншим заставодавцем /іпотекодавцем/ поручителем договору (-ів) застави /іпотеки/ поруки, їх нотаріальне посвідчення, іншу передбачену законодавством чи самим договором застави/іпотеки/поруки процедуру реєстрації застави/іпотеки/поруки; письмове погодження з Банком Договорів страхування, у т.ч. вибір Страховика, переліку страхових ризиків, які підлягають страхуванню, надання Банку підписаних Страховиком Договорів страхування та документів, що підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим погодженням Банку є віза уповноваженого представника Банку на Договорах Страхування.
У випадку невиконання позичальником Банку підтвердженого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженням з Банком договором Страхування, Банк сплачує страхові платежі за рахунок Кредиту відповідно до п.2.1.3 цього Договору.
Позичальник зобов`язується сплачувати суму страхового платежу зі сплатою за користування Кредитом відсотків не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У випадку несплати частини Кредиту, яку Банк надав на сплату страхових платежів, то вона вважається простроченою та позичальник зобов`язаний сплатити відсотки, розраховані у відповідності до п.п.3.2, 3.8 даного Договору.
Згідно з пунктом 2.3.3. кредитного договору банк має право на дострокове повернення кредиту у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору.
На виконання умов договору ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 17683,00 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером від 10 листопада 2006 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № VOR0AG09680843 від 09.10.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений Договір застави транспортного засобу VOR0AG09680843 від 09.10.2006 року. Згідно з п.6 Договору в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором, Заставодавець надав в заставу легковий автомобіль «CHEVROLE -TACUMA», 2005 р.в., тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №VOR0AG09680843 від 09.10.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років.
ОСОБА_1 09 жовтня 2006 року уклала з ВАТ Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» договір № 0064/11009/11 добровільного страхування автотранспорту на користь позивача. Термін дії договору з 09 жовтня 2006 року по 08 жовтня 2011 року. Доказів щодо самостійної сплати страхових платежів за період з 2007 по 2011 роки ОСОБА_1 суду не надано, так останньою долучені лише квитанції щодо часткового погашення позики з листопада 2006 року по червень 2010 року (т.1 а.с. 205-213). Договору особистого страхування Позичальника ОСОБА_1 суду не надано.
Банк діяв виключно в межах укладеної сторонами кредитної угоди та сплачував страхові платежі, як за Договором добровільного страхування автотранспорту, так і за Договором особистого страхування Позичальника. Як вбачається із долучених ПАТ КБ «ПриватБанк» доказів, оплата здійснювалася ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується випискою по рахунку та меморіальними ордерами: від 08 жовтня 2007 року - 177,88 дол. США і 836,05 дол. США; 08 жовтня 2008 року -733,77 дол. США і 164,34 дол. США; 17 вересня 2008 року - 457,72 дол. США і 107,91 дол. США; 08 жовтня 2010 року - 112,73 дол. США і 454,26 дол. США; 07 жовтня 2011 року - 426,45 дол. США і 111,40 дол. США; 08 жовтня 2012 року - 110,16 дол. США, на загальну суму 3692,67 дол. США. (т.1 а.с.107,108, т.3 а.с. а.с.116,121,124,128,132,137).
14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитом по кредитному договору № VOR0AG09680843 від 09.10.2006 року станом на 30.11.2012 року у розмірі 38720,81 доларів США, що складається з: 14354,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 12773,47 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 1034,55 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 10558,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася укласти договори страхування майна та особистого страхування. Також, умовами договору визначено, що у разі ненадання Позичальником доказів сплати страхових платежів, сплата проводиться за рахунок зарезервованих кредитних коштів.
ОСОБА_1 надано квитанцію від 09.10.2006 року про сплату через ВАТ Волинь-АВТО УСК «Гарант -Авто» страхових платежів по АВТОКАСКО - 4030,38 грн. та цивільну відповідальність 137,00 грн. (т.2, а.с.202), за 2007-2012 роки доказів щодо самостійної сплати страхових платежів ОСОБА_1 ні ПАТ КБ «ПриватБанк», ні суду не надано, тому суд приймає до уваги надані позивачем докази щодо оплати страхових платежів ПАТ КБ «ПриватБанк».
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 07.09.2011 року було звернуто стягнення на автомобіль «Chevrole-Tacuma», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом дозволу продажу банком вказаного автомобіля. На виконання цього рішення суду автомобіль позивачем було продано та кошти у розмір 49000 грн. спрямовані на погашення заборгованості у травні 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Вказаний позивачем розрахунок включає в собі суму коштів, отриманих від продажу предмета застави - автомобіля «CHEVROLE -TACUMA», 2005 р.в.,реєстраційний номер НОМЕР_2 , які були зараховані 21 травня 2012 року.
Як вбачається із акту приймання автомобіля позичальника від 23.04.2009 року, ОСОБА_1 добровільно на виконання умов кредитного договору передала кредитному інспектору Ковельського відділення «ПриватБанк» ОСОБА_2 в технічно справному стані автомобіль марки «CHEVROLE -TACUMA», 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , а реалізація автомобіля була здійснена в травні 2012 року, через три роки після передачі автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк», та сума, яка надійшла на погашення заборгованості за кредитним договором згідно з наданою банком роздруківкою становить 49000 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 , не виконала зобов`язань за кредитним договором, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 354,71 дол. США законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Оскільки позивачем тривалий час не реалізовано автомобіль, створено штучні умови для продовження нараховування суми відсотків та штрафних санкцій на непогашену суму заборгованості за кредитним договором, суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12773,47 дол. США.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу .
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом безпідставно виходив з того, що банком тривалий час не реалізовано автомобіль, створено штучні умови для продовження нараховування суми відсотків та штрафних санкцій на непогашену суму заборгованості за кредитним договором, а реалізація автомобіля була здійснена лише в травні 2012 року, тобто через три роки після передачі автомобіля, оскільки автомобіль було прийнято банком лише 31 жовтня 2011 року, колегія суддів не може прийняти у зв`язку з тим, що відповідно до акту, який наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 47) від 23 квітня 2009 року було передано автомобіль Банку.
Доказів того, що спірний автомобіль було передано Банку 31 жовтня 2011 року, позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко