Дата документу 06.11.2020 Справа № 328/2702/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 328/2702/19                                                    Головуючий у 1 інстанції Коваленко П.Л.
Провадження №22ц/807/2503/20                            Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 листопада 2020 року        м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Токмацький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Токмацький міськрайонний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначала, що на підставі Постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 26 серпня 2003 року, видано виконавчий лист №2-1369 від 26.08.2003, за яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частина всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04 червня 2003 року до його повноліття. 
ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів у повному обсязі, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2019 року складає 61234,78 грн. 
На підставі ч. 1 ст. 196 СК України, ОСОБА_2 розрахованого розмір заборгованості пені за несплату аліментів за формулою, наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, який за період з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року дорівнює 1000823,46 грн. 
Проте, з урахуванням того, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 61234,78 грн.
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року в сумі 61234,78 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що викладений позивачем розрахунок, виконаний із застосуванням та правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16. Доводи відповідача, що на даний час його матеріальний стан не дає можливості сплачувати неустойку в повному обсязі, так як у нього є неповнолітня дитина, яка повністю перебуває на його утриманні, та він сплачує кредит, суд не взяв до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження неспроможності сплатити пеню, ОСОБА_1 не надано. Крім того, суд зазначив, що з розрахунків заборгованості по сплаті аліментів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що з першого місяця нарахування аліментів (липень 2003 року) у відповідача виникла заборгованість по аліментам, яка в подальшому тільки збільшувалася, та момент народження другої дитини ОСОБА_4 заборгованість склала 3609,50 грн.
На вказане рішення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків матеріалам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги докази на підтвердження зміни сімейного та матеріального стану ОСОБА_1 , не враховано часткову сплату аліментів, незначний дохід боржника, та те, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина. ОСОБА_1 просить врахувати, що сума заборгованості у розмірі 61234,78 грн. є занадто великою, та позбавить його сім`ю необхідних коштів на існування. 
Окрім того, скаржник зазначає, що судом не враховано розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість дорівнює 60218,27 грн. та те, що ОСОБА_1  заборгованість погашається. Посилаючись на наведені обставини, просить рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року змінити в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року в сумі 61234,78 грн. та зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року з 61234,78 грн. до 30000 грн. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року – без змін. Зазначає, що судом першої інстанції вірно зауважено, що позивачем розрахунок виконаний із застосуванням та правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16. Вважає, що в даному випадку, розмір заборгованості за аліментами не підлягає зменшенню, оскільки поважних причин щодо несплати аліментів у визначеному розмірі, доказів щодо цього відповідач не надав. Навіть з огляду на те, що на даний час Відповідач платить аліменти, суд першої інстанції зважив, що відповідач будучи обізнаним про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на сина в конкретному розмірі, знаючи про свій обов`язок з їх сплати, однак не надав доказів на підтвердження неможливості їх своєчасної сплати в повному обсязі у період з липня 2003 до жовтня 2019 року. Доказів утворення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем надано не було. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року не у  повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 26 серпня 2003 року стягнуто с ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх доходів заробітку щомісячно, починаючи з 04 червня 2003 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).
На підставі вищезазначеної постанови видано виконавчий лист №2-1369 від 26 серпня 2003 року, який перебуває на виконанні в Токмацькому міськрайонному відділі ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
У зв`язку із несплатою ОСОБА_1 аліментів, у нього виникла заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2019 року, згідно з доданим до позову розрахунком Токмацького міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), становить 61234,78 грн. (а.с. 7-9). 
Станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість дорівнює 61708,78 грн. (а.с. 42-45). 
Станом на 15 травня 2020 року заборгованість дорівнює 60493,19 грн. (а.с. 77-80). 
Станом на 10 червня 2020 року заборгованість дорівнює 60218,27 грн. (а.с. 84-87). 
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у  розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець встановив розмір пені – 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня – за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.
За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %.
Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від  висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у  подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від  03  лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі
№ 6-300цс16 та від  02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.
З позовної заяви вбачається, що визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивач застосувала саме таке правило.
Отже, розмір пені, нарахованої у зв`язку з несплатою аліментів з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року складає 1000823,46 грн.
Між тим, згідно ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Вбачається, що ОСОБА_2 , з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, просила суд стягнути на її користь заборгованість пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року в сумі 61234,78 грн., тобто більше 100 відсотків заборгованості.
Так, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що станом на 10 червня 2020 року його заборгованість дорівнює 60218,27 грн., не мають правового значення, оскільки заборгованість за пенею, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів за відповідний період. Втім, у цій справі, ОСОБА_2 просила стягнути заборгованість за пенею саме за період до 23 жовтня 2019 року, а отже, розмір стягнутої судом першої інстанції неустойки не перевищує 100 відсотків заборгованості. 
Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Так, суд першої інстанції не вбачав підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження поважних причин щодо несплати аліментів у визначеному розмірі, доказів утворення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком.
З зазначеним колегія суддів не може погодитись, оскільки судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 просив зменшити розмір неустойки, посилаючись саме на ч. 2 ст. 196 СК України, тобто врахувати матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а не звільнити його від її сплати неустойки, посилаючись на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені.
Так, матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народилась ще одна дитина, ОСОБА_4 (а.с. 29).
З довідки про склад сім`ї вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_6 та сином ОСОБА_4 , який знаходиться на забезпеченні батька (а.с. 30). 
З розрахунку заборгованості також вбачається, що ОСОБА_1 здійснює часткове погашення заборгованості по аліментам, зазначене також підтверджується копіями квитанції, які містяться в матеріалах справи (а.с. 105-108).
Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.
На підставі цього, колегія суддів, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 30617,39 грн. Вказане, на думку колегії суддів, буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань.
За таких обставин, рішення суду на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру неустойки (пені) з 61234,78 грн. до 30617,39 грн. 
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року у цій справі – змінити.
Зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у період з 01 липня 2003 року по 23 жовтня 2019 року з 61234,78 грн. до 30617 (тридцять тисяч шістсот сімнадцять) гривень 39 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 06 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: