ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 листопада 2020 року                                                            м. Чернівці
справа № 724/1893/19
провадження 22-ц/822/715/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Одинака О.О., Височанської Н.К.
секретар Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2  звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позов обгрунтовано наступним. 19 серпня 2017 року він надав у борг, а ОСОБА_1 прийняв грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що еквівалентно 63725 гривень (станом на 19.08.2017 року офіційний курс долара США становив 25,49 грн.).
Вказував, що за розпискою ОСОБА_1 взяв кошти під 7 % щомісяця. При цьому, відповідно до тексту розписки, відповідач зобов`язався повернути всю суму грошей (як основний борг, так і проценти) через шість місяців, що становить 63725 грн. - сума основного боргу та 115979,50 грн. - 7 % щомісяця від суми позики.
Датою отримання відповідачем коштів є 19.08.2017 року, а шестимісячний термін сплинув 28.02.2018 року, однак відповідач грошові кошти не повернув.     
За період з 01.03.2018 року по 04.10.2019 року інфляційні нарахування на суму боргу становлять 7564,16 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості 187268,66 грн., з яких : основна сума боргу - 63725,00 грн.; 7 % від суми позики - 115979,50 грн.; 7564,16 грн. - сума встановленого індексу інфляції. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
       Рішенням  Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, оформленої розпискою від 19.08.2017 року в загальній сумі 98053,66грн., з яких: 63725,00 грн. - основна сума боргу; 26764,50 грн. проценти за договором позики; 7564,16 грн. - розмір інфляційних нарахувань. 
Вирішено питання щодо судових витрат. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2020 року скасувати, відмовити в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що розписка яка міститься в матеріалах справи є не дійсною, дану розписку відповідач не підписував та про факт її існування взагалі йому не відомо.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що ОСОБА_2 передав йому грошову суму в розмірі 2500 доларів США.
21.01.2020 року було подано клопотання про виклик свідків. Суд першої інстанції проігнорував дане клопотання так і не вирішив питання про виклик даних свідків.
Рішення суду вважає таким, що прийняте з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд підійшов формально до вивчення і дослідження обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному неупередженому розгляду справи та з`ясуванню усіх фактичних обставин справи. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 п одав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Посилається на те, що апелянт у своїй скарзі заперечує наявність написаної ним власноручно боргової розписки, зазначивши, що він її не писав та не підписував, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції він таких заяв не робив та про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо даної розписки клопотань не заявляв.
Відносно свідків заявлених відповідачем, то всі докази сторона по справі повинна надати під час підготовчого судового засідання або до початку розгляду справи по суті. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
       Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем ОСОБА_1 у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем ОСОБА_2 відповідачу грошових коштів в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США під 7 % за місяць, які відповідач зобов`язався повернути через шість місяців.
Відповідно до відомостей, що розміщені на офіційному сайті Національного банку України, офіційний курс гривні щодо долару США станом на 19.08.2017 року становить 25,49 гривень за  1 долар США.
Таким чином, станом на 19.08.2017 року, 2500 доларів США еквівалентно 63725 (шістдесят три тисячі сімсот двадцять п`ять) грн.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Оригінал розписки був наданий суду та міститься в матеріалах справи, що підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, та спростовує посилання апелянта ОСОБА_1 про відсутність доказів щодо отримання ним даних коштів та укладення між сторонами договору.
В розписці сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, сплата та розмір відсотків за їх користування та строк повернення боргу.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вирішуючи спір та належним чином дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд першої інстанції інстанцій встановив дійсну правову природу правовідносин сторін, факт передання позивачем відповідачу в позику коштів, його зобов`язання повернути кошти.
Заперечуючи проти позову і стверджуючи про відсутність між сторонами договірних правовідносин з приводу позики грошових коштів, відповідач не надав доказів на підтвердження цих обставин та обставин спростування оформлення ним 19.08.2017 року розписки, а також не підтвердив повернення коштів. 
Враховуючи відсутність доказів про те, що текст розписки складений та підписаний іншою особою, а не відповідачем, суд правильно оцінив вказану розписку як борговий документ, який підтверджує існування між сторонами боргових зобов`язань.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Період нарахування процентів від суми позики - є періодом дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
За умовами договору позики від 19 серпня 2017 року сторони погодили щомісячну сплату  7 % відсотків від суми позики, при цьому відповідач зобов`язався повернути всю суму грошей протягом 6 місяців. 
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 19 лютого 2018 року відсутні правові підстави для стягнення процентів. 
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 524 зазначеного Кодексу  зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті ( пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц), а оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, а умови договору, передбачали сплату відсотків в установленому розмірі від суми платежу, і сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й 7% за користування грошима в іноземній валюті.
У справі, що розглядається встановлено, що у спірному договорі позики оформленому розпискою від 19.08.2017 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.
Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу за офіційним курсом НБУ не вбачається.
1 березня  2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 752/18552/17 в черговий раз підтвердив, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.
Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з  відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, в загальній сумі 98053,66 грн., з яких: 63725,00 грн. - основна сума боргу; 26764,50 грн. проценти за договором слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі 3550дол.США з яких: 2500 дол.США - основна сума боргу; 1050 дол.США - 7% за 6 місяців користування коштами, що сторони обумовили в розписці (2500 * 7% *6 ). 
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 7564,16 грн. інфляційних втрат слід скасувати та відмовити в цих позовних вимогах. 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги - 46,44% та часткове задоволення позову - 53,56%, враховуючи ціну позову та сплачений сторонами судовий збір : 1872,68грн. - за подачу позову, 1470,79грн. - за апеляційну скаргу, застосовуючи принцип пропорційності, розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 320грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для часткової зміни та часткового скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в загальній сумі 98053,66 грн., з яких: 63725,00 грн. - основна сума боргу; 26764,50 грн. - проценти за договором позики змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в загальній сумі 3550дол.США з яких: 2500 дол.США - основна сума боргу; 1050 дол.США - проценти за договором позики. 
Рішення  в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат в сумі 7564,16грн. скасувати. В позові в цій частині - відмовити.
Розподіл судових витрат змінити. Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 320грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий                                         І.Б. Перепелюк 

Судді                                                 О.О. Одинак

Н.К. Височанська