КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №372/4276/14-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/11683/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
28 жовтня 2020 року                                                    місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Березовенко Р.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанови державного виконавця,
В С Т А Н О В И В :
27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою про визнання протиправними дій заступника начальника відділу Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУ юстиції у Київській області Прізова Вадима Ігоровича щодо винесення постанов щодо відкриття виконавчого провадження та арешту коштів боржника  від 20.11.2019,  05.12.2019, 20.11.2019 та просить їх скасувати.
Скаргу обґрунтовує тим, що в кінці грудня 2019 року вона під час проведення електронної банківської операції ( транзакції ) щодо проведення коштів через систему «Privat-24» дізналась, що її рахунок ( фізичної особи підприємця та пенсійний рахунок ) заблоковано на підставі рішення заступника начальника відділу Обухівського ВДВС ГТУ юстиції у Київській області Прізова Вадима Ігоровича. 
28 грудня 2019 року вона звернулась із письмовою заявою про ознайомлення з матеріалами двох виконавчих проваджень №60652665 та №60653008, які знаходяться в провадженні у державного виконавця - заступника начальника відділу Обухівського ВДВС ГТУ юстиції у Київській області Прізова Вадима Ігоровича, та ознайомилась з вказаними виконавчими провадженнями 09 січня 2020 року. 
Вважає постанови державного виконавця протиправними, оскільки вони винесені в порядку виконання судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та вимог закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VII.
Тому вона просить постанову про відкриття виконавчого провадження №60652665 від 20 листопада 2019 року, постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60652665 від 05 грудня 2019 року та постанову про відкриття виконавчого провадження №60653008 від 20 листопада 2019 року, винесені заступником начальника відділу Обухівського ВДВС ГТУ юстиції у Київській області Прізовим Вадимом Ігоровичем, визнати протиправними та скасувати їх.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та постанови державного виконавця відмовлено.
На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що 
з матеріалів виконавчого провадження АСВП: №60652665 та АСВП №60653008, вбачається те, що постановами заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області юстиції Прізовим В.І. від 27 лютого 2020 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи були повернуті стягувачу.
З огляду на викладене вище вбачається, що вчинення виконавчих дій у межах виконавчих проваджень АСВП №60652665 та АСВП №60653008 закінчено.
Доказів того, що постанови про повернення виконавчих проваджень у встановленому законом порядку оскаржені та скасовані, матеріали справи не містять.
При цьому слід також врахувати, що скаржником не доведено, 
а з матеріалів справи не вбачається суттєвих обставин, які впливають на обчислення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, зокрема щодо попередніх пред`явлень виконавчого документа до виконання, переривань відповідного строку, тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене право заявника ). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Оскільки скаржник втратив процесуальний статус у виконавчому провадженні через завершення відповідного виконавчого провадження, під час судового розгляду не довів фактичного порушення своїх прав чи законних інтересів у виконавчому провадженні, які б підлягали судовому захисту, суд не вбачає достатніх правових і фактичних підстав для задоволення заявлених вимог.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, 
що в задоволенні скарги слід відмовити.
Не погоджуючись із даним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, 
а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.
Просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.
У відповідності до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 03 листопада 2014 року Обухівським районним судом Київської області було ухвалено рішення по цивільній справі №2-1427/14, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 74 328,03 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 11 серпня 2014 року, становить 937 035,31 грн. 
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в сумі 3 654 грн ( а.с. 78-79 т. 1 ).
Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2014 року залишено без змін 
( а.с. 110-112 т. 1 ).
На підставі даного судового рішення 20 травня 2015 року Обухівським районним судом Київської області стягувачу було видано два виконавчих листа із зазначенням терміну пред`явлення в один рік ( а.с. 173-174, 175-176, 188-189, 190-191 т. 1 ).
20 листопада 2019 року постановою заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області юстиції Прізовим В.І. було відкрито виконавче провадження №60652665 з примусового виконання виконавчого листа №3702/4276/14-ц, виданого 20 травня 2015 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованості в сумі 937 035,31 грн ( а.с. 133-134 т. 1 ).
Того ж дня, постановою заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області юстиції Прізовим В.І. було відкрито виконавче провадження №60653008 з примусового виконання виконавчого листа №3702/4276/14-ц, виданого 20 травня 2015 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» судового збору в сумі 3 654 грн ( а.с. 137 т. 1 ). 
05 грудня 2019 року постановою заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області юстиції Прізовим В.І. накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №60652665 ( а.с. 135-136 т. 1 ).
Будь-яких порушень чинного законодавства при ухваленні зазначених постанов, в  тому числі і зазначених в скарзі ОСОБА_1 , як встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем не було допущено.
Зідно АСВП,  виконавчі провадження №60652665 та №60653008, постановами заступника начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області юстиції Прізовим В.І. від 27 лютого 2020 року були завершені, а виконавчі листи - повернуті стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 228, 246-247 т. 1, а.с.  1, 20-21 т. 2 ).
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що постанови про повернення виконавчих проваджень у встановленому законом порядку оскаржені та скасовані.
Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити про те, що належних, допустимих, достовірних та дастатніх доказів, відповідно до положень ст.ст. 77-81 ЦПК України, на підтвердження неправомірності дій та постанов державного виконавця матеріали справи не містять і таких не надала суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 .
Окрім цього, наявні у справі копії виконавчих листів, зазначені вище, суд апеляційної інстанції відносить до числа документів невідомого походження, які не свідчать про обґрунтованість заявлених вимог, в т.ч. в апеляційному порядку.
Копіями невідомого походження, як зазначено у  правових позиціях Верховного суду України у справах №6-57743св10, №6-29420св10, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставленням із оригіналом.
Разом з тим, ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції такої можливості щодо перевірки справжності цих виконавчих листів, шляхом співставленням із оригіналом, ОСОБА_1 не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки, які відповідають матеріалам справи, з додержанням зазначених норм процесуального права, зокрема ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265, 451ЦПК України, правильно ухвалив рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 2, 77-81, 89, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 4, 12, 19, 22, 37 Закону України «Про виконавче провадження», з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.
Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що відносно скаржника й до цих пір наявне відкрите виконавче провадження №60653008 не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та нормах процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовані.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд другої інстанції вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимог матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384, 441 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанови державного виконавця - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

 

 
 
Головуючий                                                                  А.С. Сержанюк

 
Судді:                                                                            Р.В. Березовенко

 
                                                                                                                        Є.М. Суханова