Справа № 154/704/20 	Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/1252/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Лимаря Р. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, треті особи, що не заявляються самостійних вимог щодо предмета позову - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року,  
                                        В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із первісним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, треті особи, що не заявляються самостійних вимог щодо предмета позову - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області. 
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, треті особи, що не заявляються самостійних вимог щодо предмета позову - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Додатковим рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив оскаржуване додаткове рішення в частині стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні клопотання позивача про стягнення з нього вказаних витрат відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання позивача щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на представництво її інтересів у даній справі, зокрема договору про надання професійної правничої допомоги, адвокат Андрейчук С. В. не мав законних підстав для прийняття участі в розгляді даної справи. Позивачем також не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з нього на її користь витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване додаткове рішення правильним по суті і справедливим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вказане рішення суду першої інстанції - без змін.
Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Від позивача ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшла заява, у якій вона просила проводити апеляційний розгляд даної справи за її відсутності.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 22 грудня 2020 року - дата складення повного судового рішення.
Ухвалюючи додаткове рішення та задовольняючи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати підлягають стягненню у розмірі 1 500 грн, що є співмірним із складністю справи, кількості і якості процесуальних дій представника та вважав, що така сума пропорційна участі представника у зазначеній справі.
Такий висновок суду є правильний. 
Як вбачається з матеріалів справи, до ухвалення Володимир-Волинським міським судом Волинської області рішення від 25 вересня 2020 року у даній справі, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявив клопотання про подання доказів витрат позивача на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Вказаним рішенням суду питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалося.
29 вересня 2020 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення питання розподілу судових витрат в частині стягнення із ОСОБА_2 на її користь судового збору та витрат на професійну правову допомогу, до якої долучила копію договору про надання професійної правничої допомоги від 18 січня 2020 року (а.с.189-190). Згідно поданої заяви позивач просила стягнути з відповідача за первісним позовом на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп., а також 4 600 грн витрат на правову допомогу.
До моменту звернення в суд позивач ОСОБА_1 із адвокатом Андрейчуком С. В. уклала договір про надання правової допомоги від 18 січня 2020 року.
Пунктом 1 даного договору передбачено, що сторони погодили участь адвоката Андрейчука С. В. у трьох цивільних справах: про визначення місця проживання дитини; про стягнення аліментів; про стягнення додаткових витрат на дитину.
У пунктах 2.3, 4.1 цього договору його сторони погодили, що послуги адвоката з надання правової допомоги в цих справах є платними. Згідно п. 4.2 договору, розмір гонорару адвоката вказується в розрахунку до цього договору.
У відповідності до поданого позивачем до позовної заяви розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 18 січня 2020 року, послуги адвоката полягали у підготовці позовної заяви у трьох справах: про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат, в тому числі вивчення законодавства, надання консультації, витребування документів, написання позовної заяви, копіювання документів - на суму 3 000 грн; участь у судових засіданнях - на суму 1 600 грн. Разом згідно розрахунку витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги позивачу за первісним позовом склали 4 600 грн.
З квитанції до прибуткового касового ордеру серії ЦС № 156 від 18 січня 2020 року вбачається, що адвокатом Андрейчуком С. В. прийнято від ОСОБА_1 18 січня 2020 року на підставі договору про надання професійної правничої допомоги 4 600 грн.
Позов до суду був поданий 05 березня 2020 року. Адвокат Андрейчук С.В. долучив до матеріалів справи ордер серії ВЛ № 000065596 від 18 січня 2020 року на представництво інтересів ОСОБА_1 .
В ході розгляду даної справи в суді адвокат Андрейчук С. В. брав участь у п`яти судових засіданнях.
У заяві в судовому засіданні від 25 вересня 2020 року адвокат Андрейчук С. В. повідомив про наміри подати докази витрат на правову допомогу протягом 5 діб після ухвалення рішення  у справі.
29 вересня 2020 року представник позивача подав до суду заяву щодо вирішення питання розподілу судових витрат, в тому числі що стосувалися витрат на правову допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 вказаної статті, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, суд першої інстанції на підставі наведених норм процесуального права обґрунтовано вважав, що витрати позивача за первісним позовом, що стосуються сплати нею судового збору за подання позову, підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3, 4 зазначеної статті визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що позивачу його представником - адвокатом Андрейчуком С. В. правова допомога була спрямована на захист прав та інтересів позивача від невизнання відповідачем, вказані права позивача були визнані судовим рішенням у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт витрат, які поніс позивач на правову допомогу у даній справі, є доказаним та пов`язаними з розглядом даної справи. При цьому, зменшуючи суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 4 600 грн, яка була сплачена позивачем адвокату за представництво її інтересів в суді та стосувалась не лише справи про визначення місця проживання дитини, але й справ про стягнення аліментів та додаткових витрат, до 1 500 грн, суд цілком правильно виходив з того, що така сума є пропорційною участі представника в даній справі, повністю відповідає і є співмірною складності справи.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що ухвалене судом додаткове рішення є незаконним в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу і підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, є безпідставними, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для його скасування, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм процесуального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: