Ухвала
Іменем України
 
12 жовтня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 678/814/19
провадження № 61-13161ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: державний нотаріус Летичівської державної нотаріальної контори Босманова Світлана Цезарівна, ОСОБА_2 ,
третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2020 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори Босманової С. Ц., третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області, про визнання незаконною та скасування постанови, визнання права власності в порядку спадкування на обов`язкову частку у спадщині.
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                   ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Летичівської державної нотаріальної контори Босманова С. Ц., про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та земельними ділянками.
 
Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року зазначені вище позови об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.
 
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області                                   від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/4 частини присадибних земельних ділянок, право власності ОСОБА_3 на які посвідчувалось державними актами на право власності на земельну ділянку: державним актом від 21 червня 2012 року № ЯМ 934814 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га; державним актом від 17 червня           2012 року № ЯМ 934811 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1120 га; державним актом від 17 червня 2012 року № ЯМ 934812 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3940 га; державним актом від 21 червня 2012 року № ЯМ 934813 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0910 га. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 1 152,60 грн до ухвалення судового рішення у справі. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року.
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, посилаючись на те, що звертався до суду з вимогою про звільнення від сплати судового збору. Проте апеляційний суд всупереч його вимогам постановив ухвалу про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2020 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд обґрунтував своє рішення тим, що підстави для прийняття додаткового рішення у справі відсутні. Питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вирішено відповідно до ухвали суду від 26 лютого 2020 року. Цією ж ухвалою йому відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі з метою доступу до правосуддя, оскільки підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.
 
ОСОБА_1 у серпні 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2020 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та постановити окрему ухвалу стосовно колегії суддів, що її постановила. Зазначає, що ухвала є завідомо неправосудною та такою, що порушує його право на судовий захист.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
 
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною нормою статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
 
Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.
 
Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 381 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Здійснюючи системне тлумачення статті 270 ЦПК України у взаємному зв`язку з положенням статті 381 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що питання ухвалення додаткового рішення у справі може ставитись лише після ухвалення рішення по суті спору, водночас ухвала про відкриття апеляційного провадження є процедурним документом та не належить до рішень, після ухвалення якого суд може ухвалити додаткове рішення.
 
Відмовляючи у прийнятті додаткового судового рішення, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ухвала про відкриття апеляційного провадження, якою відстрочено сплату судового до ухвалення судового рішення не є такою, якою вирішено спір по суті, тому в розумінні частини першої статті 270 ЦПК України, відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з процесуальним рішенням суду апеляційної інстанції щодо відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги та неправильного тлумачення заявником норм процесуального права. 
Той факт, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору, фактично в його задоволенні відмовив та відстрочив сплату судового збору в розмірі 1 152,60 грн до ухвалення судового рішення у справі, не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції права ОСОБА_1 на судовий захист, з огляду на наступне.
Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Таким чином, ухвала Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2020 року                    у справі є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом  ОСОБА_1  до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори Босманової Світлани Цезарівни, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області, про визнання незаконною та скасування постанови, визнання права власності у порядку спадкування на обов`язкову частку у спадщині, за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Летичівської державної нотаріальної контори Босманова Світлана Цезарівна, про визнання права власності в порядку спадкування, за касаційною  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2020 рокувідмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:    	І. Ю. Гулейков       О. В. Ступак       Г. І. Усик