П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 грудня 2020  року                                                                      м. Київ
                                                                                              Справа №371/519/20

 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи:     позивач           ОСОБА_1 
                                   відповідач      ОСОБА_2 
                                                                  
розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Миронівського районного суду Київської області, ухваленого у складі судді Поліщук А.С. 28 жовтня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
 
Справа №371/519/20	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/15514/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Поліщук А.С.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
В С Т А Н О В И В:
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною зявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що  з 02 березня 2002 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Виконкомом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також вказав, що шлюб із відповідачем ОСОБА_2 видався невдалим. Сторони не зійшлися характерами. Останніми роками у них виникли непорозуміння щодо ведення спільного господарства, бюджету сім`ї, утримання доньки. Фактично за весь період перебування у шлюбі ОСОБА_2 не працювала. Тягар утримання сім`ї лежить на позивачу та на його матері, яка надає необхідну матеріальну допомогу. Як сторони як чоловік та дружина перестали розуміти один одного. У зв`язку із цим у них постійно виникають сварки, скандали, розбіжності у поглядах щодо подальшого сумісного проживання. Зазначені обставини негативно впливають на психологічний стан сім`ї та виховання неповнолітньої дитини.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року позов задоволено.
            Шлюб, зареєстрований 02 березня 2002 року Виконкомом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 12 між ОСОБА_1 на ОСОБА_2 - розірвано.
            Після розірвання шлюбу відповідачу залишенно прізвище « ОСОБА_1 ».
            Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 840 гривень 80 копійок понесених судових витрат.
            Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сімейне життя у сторін не склалося, шлюб носить чисто формальний характер. Сторони не зійшлися характерами, почали виникати непорозуміння щодо ведення спільного господарства, бюджету сім`ї, утримання доньки.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            16 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 подала до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Миронівського районного  суду Київської області від 28 жовтня 2020 року.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута за її відсутності, про день та час розгляду справи вона не повідомлялася ні за місцем реєстрації ні за місцем фактичного проживання, чим була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву. 
            Крім того зазначає, що на час подання позивачем позову до суду про розірвання шлюбу, у них дійсно були певні розбіжності щодо подальшого сумісного проживання, але на даний час між ними відбулося примирення, вони проживають разом однією сім`єю і розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сім`ї та державним інтересам щодо охорони сім`ї.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            25 листопада 2020 року матеріали цивільної справи № 371/519/20 надійшли до Київського апеляційного суду.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 25 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, відкрито апеляційне провадження у цій справі. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
            Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
         Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
         Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
         Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
         Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
         Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
         Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
            У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
            Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264, 367 ЦПК України, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
            За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивача.
            Посилання відповідача на те, що вона не повідомлялася належним чином про день та час розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції судові повістки направлялися як за зареєстрованими місцем проживання відповідача так і за фактичним місцем проживання, про те, судові повістки повернуті до суду з відміткою поштового відділення - "за закінченням строку зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою", а відповідно до п. 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
            Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин. 
            При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
            Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_2  - залишити без задоволення. 
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня  2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
            
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна