ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10346/20                                     Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Чудак О.М.,                                                                                                                                                  Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.
при секретарі                                   Кондрат Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - Відповідач, приватний виконавець Дорошкевич В.Л.) у якому просив визнати протиправними та скасувати:
- постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 25.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61638104;
- постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 25.03.2020 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61638104;
- постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 25.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61638104.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
08.10.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення  розгляду справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши зазначене клопотання дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки дана справа має бути розглянута судом апеляційної інстанції у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження, відноситься до категорії справ особливого провадження, участь сторін під час розгляду даної справи не є обов`язковою, а матеріали справи містять належні докази для розгляду справи по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України,  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.11.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СС ЛОУН» укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №  425828-А.
Відповідно до пункту 2 даного договору сума кредиту становила 5500 грн. Термін платежу 20.12.2018 року. Додатковою угодою № 1 від 20.12.2018 року до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №425828-А від 22.11.2018, продовжено строк дії договору до 18.01.2019 року.
13.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3401, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс», яке є правонаступником ТОВ «СС ЛОУН», заборгованості у розмірі 11 852, 58 грн.
24.03.2020 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. № 3401 від 13.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості на загальну суму 11 852, 58 грн.
У виконавчому написі №3401 від 13.03.2020 року та у заяві від 24.03.2020 року про примусове виконання виконавчого напису № 3401 від 13.03.2020 року зазначені адреси місця реєстрації та місця проживання боржника ОСОБА_1 , а саме: адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ; адреса проживання - АДРЕСА_2 .
25.03.2020 року приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61638104,  з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №3401 від 13.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості на загальну суму 11 852, 58 грн. 
Також, 25.03.2020 року приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. винесено постанови про арешт майна та арешт коштів боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 61638104 (далі по тексту - оскаржувані постанови).
Вважаючи протиправними оскаржувані постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що   на момент відкриття виконавчого провадження, у відповідача були відсутні достовірні відомості про проживання позивача у місті Києві, також приватний виконавець не мала відомостей і про наявність майна боржника у виконавчому окрузі міста Києва. 
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Законів України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закону №1404) та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон №1403) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно частини 1 статті 27 Закону №1403 фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною 1 статті 25 Закону № 1403 визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно частини 2 статті 25 Закону №1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Правовими положеннями частини 6 статті 25 Закону № 1403 встановлено, що виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Так, порядок примусового виконання рішень регламентований статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Частиною 1 статті 19 Закону № 1404 регламентовано, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно частини 1 статті 3 Закону України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Відповідно до частини 10 статті 6 вказаного Закону, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Отже, положення частини 2 статті 24 Закону №1404 у взаємозв`язку з частиною 3 статті 26 цього ж Закону, щодо відомостей про місце проживання, місце перебування чи місцезнаходження особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, оскільки в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.
Згідно частини 2 статті 24 Закону №1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника. 
Враховуючи викладене, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника - фізичної особи, незалежно від місця реєстрації останнього.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Фінфорс» було подано приватному виконавцю Дорошкевич В.Л. заяву про примусове виконання рішення із зазначенням, зокрема, адреси проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . (а.с.196).
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть відсутність у виконавчому листі, точних відомостей про код та місцезнаходження  боржника, не є  підставою для повернення виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 471/283/17ц та від 27.12.2018 у справі № 469/1357/16ц.    
Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання виконавчого документа.
За умови відсутності у виконавчому документі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.
Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання виконавчого документа не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.
Тобто, після отримання виконавчого документу, державний виконавець позбавлений можливості здійснювати дії на власний розсуд, зокрема отримувати додаткову інформацію, або певні уточнення щодо даних боржника.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що якщо відсутні підстави визначені чинним законодавством для повернення виконавчого документа заявнику, державний виконавець не має альтернативної поведінки і зобов`язаний відкрити виконавче провадження.
Крім того, відповідно до правових висновків викладених в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року в справі № 826/7969/16, судом касаційної інстанції у п.22 зазначено:
«...враховуючи, при цьому, вказане у виконавчому документі місце проживання боржника - АДРЕСА_ 1, - що територіально не підвідомче відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області.»
Отже, колегія суддів касаційної інстанції під час розгляду вказаних спірних правовідносин у справі № 826/7969/16 звернула увагу не на місце реєстрації боржника, а на місце проживання, яке не співпадало з територіальною підвідомчістю відділу Державної виконавчої служби, яким було відкрито виконавче провадження.
У даному випадку, адреса проживання позивача у АДРЕСА_2 , зазначені у виконавчому написі № 3401 від 13.03.2020 року та у заяві ТОВ «Фінфорс» від 24.03.2020 року про примусове виконання рішення, співпадає з територіальною підвідомчістю приватного виконавця Дорошкевич В.Л., якою було відкрито виконавче провадження.
Враховуючи викладене, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №61638104 від 25.03.2020 року винесена приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. з дотриманням правил територіальної діяльності, а тому є правомірною та не підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 25.03.2020 року про арешт майна та арешт коштів боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 61638104, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1404 арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону №1404).
Правовими положеннями ч. 4 ст. 56 Закону №1404 встановлено, що копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У свою чергу, ч. 1 ст. 48 Закону №1404 передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані постанови про арешт майна та арешт коштів боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 61638104, винесені приватним виконавцем Дорошкевич В.Л., є правомірними та не підлягають скасуванню.
Щодо посилань позивача на необхідність зупинення провадження у даній справі, у зв`язку з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №3401 від 13.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості на загальну суму 11 852, 58 грн. в судовому порядку в справі № 357/6502/20, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що вказані обставини не спростовують законність дій та оскаржуваних постанов, прийнятих приватним виконавцем Дорошкевич В.Л .
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Щодо вимог апелянта про стягнення судових витрат з позивача, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, з огляду на те, що згідно з вимогами статті 139 КАС України, судові витрати на користь відповідача не підлягають стягненню, оскільки, у даному випадку, він є суб`єктом владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -      
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2020 року - скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання протиправними та скасування постанов відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                            Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 08.10.2020 року