ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року
м. Харків
справа № 642/2428/19
провадження № 22-ц/818/2941/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач – Комунальне підприємство «Жовтневе трамвайне депо»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова, ухвалене 20 лютого 2020 року у складі судді Бородіної О.В.,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року Комунальне підприємство «Жовтневе трамвайне депо» (надалі — КП «Жовтневе трамвайне депо») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 14923,18 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 26.06.2018, о 08 год. 45 хв., на вул. Полтавський шлях, біля будинку №83 в м. Харкові, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Хюндай Туксон, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Фольксваген Поло, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 року справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Дії ОСОБА_1 спричинили затримку в русі електротранспорту на маршруті №3, а саме трамвайні вагони простоювали 26.06.2018 року з 08 год. 45 хв. до 11 год. 00 хв. через дорожньо-транспортну пригоду, спричинену відповідачем, чим КП «Жовтневе трамвайне депо» були задані збитки у сумі 14923,18 грн., що складаються з втрат від вимушеного простою, а саме втрат виручки за відповідний час роботи рухомого складу.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що його вина у скоєнні ДТП не встановлена, а справу відносно нього за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2020 року позовні вимоги КП «Жовтневе трамвайне депо» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Жовтневе трамвайне депо» суму матеріальної шкоди у розмірі 14923 грн. 18 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено факт порушення відповідачем прав позивача та наявність підстав для задоволення позову. ДТП сталася внаслідок порушення п.п. 16.11 ПДР України водієм ОСОБА_1 . Закриття провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності можливо лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, не спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Суду не було надано належних доказів встановлення вини водія ОСОБА_2 у вчинені вказаної ДТП, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що шкода завдана позивачу з вини відповідача. Судом також встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди зупинився рух трамваїв КП «Жовтневе трамвайне депо» на маршруті №3, тривалістю з 08 год. 45 хв. до 11 год. 00 хв., в зв`язку з чим позивач зазнав збитків в розмірі 14923,18 грн..
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом були не вірно застосовані та проігноровані норми матеріального та процесуального права; неповною мірою досліджені матеріали справи, залишені без уваги викладені факти, в зв`язку з чим суд дійшов невірного висновку щодо обставин справи, прийняв невірне та неправомірне рішення. ОСОБА_1 погоджується з тим, що 26.06.2018 року, о 08 год. 45 хв., на перехресті вул. Полтавський шлях, біля будинку 83, та вул. Рилєєва в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Хюндай Туксон, ДНЗ НОМЕР_3 , під керуванням відповідача, та автомобіля Фольксваген Поло, ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Однак наполягає, що його вина у скоєнні ДТП не доведена, а строки на притягнення до адміністративної відповідальності сплили. Крім того, згідно рішення суду, саме дії ОСОБА_1 спричинили затримку в русі електротранспорту на маршруті №3, а саме: відповідачем було створено перешкоду для руху трамвая на проїзній частині дороги (трамвайної колії), що не дозволили проїхати трамваям. Однак в рішенні суду також вказано, що проїзду трамваїв перешкоджав не тільки Хюндай Туксон, ДНЗ НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , але і автомобіль Фольксваген Поло, ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Прийнятий судом в якості належного доказу акт про перерву руху трамваїв є внутрішнім документом позивача і ґрунтується лише на його власних переконаннях. Ніяких офіційних експертиз проведено не було. На підставі викладеного вважає рішення суду незаконним та не обґрунтованим, таким що підлягає скасуванню.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 26.06.2018 року, о 08:45 год., в м. Харкові, на вул. Полтавський шлях, біля будинку 83, відбулася ДТП за участю автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 
11.07.2018 року за результатами перевірки матеріалу дорожньо-транспортної пригоди ЄО Холодногірського ВП №13000 від 26.06.2018 року складено висновок про те , що 26.06.2018 року, близько 08 год. 45 хв., на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Рилєєва в м. Харкові водій автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, продовжив рух, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та мав перевагу у русі. Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Було встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення п.п. 16.11 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , згідно якого – на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку подальшого руху (а.с. 37-38).
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди зупинився рух трамваїв КП «Жовтневе трамвайне депо» на маршруті № 3, тривалістю з 08 год. 45 хвилин до 11 год. 00 хвилин, про що складено акт про перерву руху трамваїв від 26.06.2018 року начальником відділу безпеки руху ОСОБА_3 за участю представника поліції Горобця. Р.М, та який, в тому числі, підписано водієм ОСОБА_1 (а.с. 4).
Згідно із розрахунком втрат від затримки руху по трамваю, згідно акту від 26.06.2018, на ділянці Полтавський шлях, 83, в обидва напрямки, наданого позивачем, загальна сума збитків становить 14923,18 грн. (а.с. 5).
Оцінюючи зазначений розрахунок суд помилково послався на його відповідність Методичним рекомендаціям щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту у випадках тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарстві України № 490 від 31.12.2010 року, оскільки зазначений наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 146 від 20.08.2016. 
Згідно принципу закріпленого у частині першій статті 58 Конституції України  нормативно-правовий  акт діє з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Дорожньо – транспортна пригода, що призвела до переривання руху трамваю сталася 26.06.2008 року, тобто після втрати чинності вищезазначеною Методикою і тому остання не може бути застосована до спірних правовідносин. 
Проте допущена судом помилка на загальний висновок суду про наявність підстав для задоволення позову не вплинула. 
Розрахунок втрати від затримки руху трамваю, згідно акту від 26.06.2018 на дільниці Полтавський шлях, 83, в обидва напрямки складений комісією КП та затверджений директором КП. Будь – яких посилань на вищезазначену Методику не містить. Сума завданих позивачу втрат визначена з урахуванням часу зупинки, планового середнього доходу, втрати доходів на маршруті, витрати на заробітну плату водія, кондуктора, тощо та дорівнює 14923,18 грн.( а.с. 5). 
Апелянт зазначеного розрахунку не спростовує, згідно доводів апеляційної скарги не згоден лише з актом про перерву руху трамваю № 3 від 26.06.2018, оскільки він складений одноособово позивачем. 
Судова колегія відхиляє вищезазначені доводи апеляційної скарги, тому що акт про перерву руху трамваю № 3 від 26.06.2018 з 08:45 до 11:00 годин складений та підписаний особисто представником КП Жовтневе трамвайне депо – Шкода С.І, представником поліції – Горобець Р.Н., водієм – ОСОБА_1 ( а.с. 4).
Зміст зазначеного акту відповідає даним протоколу огляду місця дорожньо – транспортної пригоди ( а.с. 39 – 43), протоколу про адміністративне правопорушення серія БД № 015216 відносно ОСОБА_1 ( а.с. 44 – 48) згідно яких ДТП відбулося 28.06.2018 о 8 годині 45 хвилин. Огляд місця дорожньо – транспортної пригоди розпочато о 10 годині – закінчено в 11 годин 30 хвилин. 
Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту перерви руху № 3 від 26.06.2018 з 08:45 до 11: 00 годин, що призвело до збитків КП у розмірі 14923.18 грн. 
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про міський електричний транспорт» надано визначення міському електричному транспорту, а саме зазначено, що це складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про міський електричний транспорт» перевізник має право вимагати відшкодування втрат за тимчасове закриття або перешкоджання рухові, крім випадків, передбачених статтею 19 цього Закону.
Згідно статті 22 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 15).
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №922/2026/17.
Проте, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач зазначених доказів суду не надав.
Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (справа №686/4557/18) «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».
Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував закон, що їх регулює, та обґрунтовано вважав доведеними обставини, на які посилався позивач у якості підстав для задоволення позову.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вірно визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством.
Оскільки адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 закрите внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, факт наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП 26.06.2018 не спростований, висновок суду про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати КП «Жовтневе трамвайне депо» суму матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок затримки руху на маршруті №3, є законним та обгрунованим.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги залишені без задоволення, розподіл судових витрат понесених відповідачем під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.

Головуючий                                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                  І.В. Бурлака 

                                                                               Н.П. Пилипчук