ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/1391/16                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,
 за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про стягнення недоплачених сум, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2020, - 
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив  визнати протиправними та скасувати накази відповідача:
-від 04 лютого 2016 року № 2-о щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 з 05 лютого 2016 року на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та визнати його поновленим на посаді з 01 липня 2015 року;
-від 21 березня 2016 року № 22 щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за грубе порушення трудової дисципліни, що виявилось у прогулах без поважних причин;
-від 21 березня 2016 року № 3-о щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.
Просив поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області,  стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов`язати відповідача допустити ОСОБА_1 до роботи у Ставищенському відділенні Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 31.10.2019, адміністративну справу №810/1391/16 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду у частині вимог щодо стягнення грошових коштів у зв`язку із не оплатою лікарняного листа з тимчасової втрати працездатності з 24.06.2020 по 08.07.2015.
Верховний Суд керуючись частиною другою статті 353 КАС України зауважив, що судами попередніх інстанцій не досліджені обставини та не розглянута позовна вимога щодо стягнення з відповідача оплати лікарняного листа.
 Протокольною ухвалою суду, на підставі статті 47 КАС України, суд постановив задовольнити заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач, у тому числі, просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати по день фактичного розрахунку у розмірі 124842,47 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 позов залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та задовольнити позов.
В судове засідання з`явився позивач та представник позивача. Просили задовольнити  апеляційну скаргу, посилаючись на її доводи. 
Представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, відмовити у позові.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи убачається, що позивач з серпня 1994 року по липень 2015 року працював в органах доходів і зборів України.
Наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 15 грудня 2014 року № 5-о ОСОБА_1 призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області в порядку переведення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, про що є відповідний запис у трудовій книжці позивача про призначення його на вищезазначену посаду.
У липні 2015 року наказами Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01 липня 2015 року № 62 та 01 липня 2015 року № 26-о ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та звільнено його з займаної посади.
Не погоджуючись із звільненням, позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі, та постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у адміністративній справі № 810/3394/15 у позові відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року наведене вище судове рішення скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано накази Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01 липня 2015 року № 62 та 01 липня 2015 року № 26-о.
Зобов`язано Тетіївську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області поновити ОСОБА_1 на роботі в Тетіївській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.
У подальшому наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 04 лютого 2016 року № 2-о, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у адміністративній справі № 810/3394/15, позивач був поновлений з 05 лютого 2016 року на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.
04 лютого 2016 року Тетіївська ОДПІ направила на адресу позивача цінний лист з повідомленням про вручення від 04 лютого 2016 року № 113/г/040 з копією наказу від 04 лютого 2016 року № 2-«о» «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », який був отриманий позивачем 09 лютого 2016 року. Позивача повідомлено про необхідність для виконання своїх посадових обов`язків з`явитися до Тетіївської ОДПІ за адресою АДРЕСА_1 із трудовою книжкою, та листом непрацездатності з 24 червня 2015 по 26 червня 2015 року.
Після поновлення позивача на роботі на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у адміністративній справі № 810/3394/15, ОСОБА_1 до приміщення Тетіївської ОДПІ, в якому розташований відділ адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, прибути відмовився, до виконання службових обов`язків не приступив.
Оскільки, станом на 11 лютого 2016 року позивач до Тетіївської ОДПІ не з`явився у зв`язку з чим 
На адресу позивача  було направлено цінний лист № 126/Г/10-23-040 (отриманий адресатом 12 лютого 2016 року) яким повідомили що ОСОБА_1 необхідно було приступити до виконання функціональних обов`язків з 10 лютого 2016 року в Тетіївській ОДПІ ГУ ДФС за адресою м. Тетіїв, вул. Цвіткова, 22 кабінет № 17 протягом робочого дня з 09:00 по 18:00 годин.
16 лютого 2016 року на адресу позивача вдруге було направлено лист № 128/г/10-23-040 з проханням прибути на робоче місце ( АДРЕСА_1 ) та надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 10 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року.
Позивач листом від 18 березня 2016 року (вх. 21.03.2016 № 735/5) пояснень стосовно відсутності на робочому місці з 10 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року та трудову книжку не надав, та повторно повідомив, що його робоче місце знаходиться в смт. Ставище, тому працювати буде у Ставищенському відділенні Тетіївської ОДПІ.
Відповідно до відомостей, внесених до табелів обліку робочого часу працівників Тетіївської ОДПІ за лютий-березень 2016 року, у робочі дні з 05 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року позивач на робочому місці не з`являвся.
З огляду на вищевикладене, Тетіївська ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області, як роботодавець, надано подання від 10 березня 2016 року № 232/10/040 Голові профспілкового комітету Тетіївської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 , який вчинив прогул протягом дванадцяти робочих днів (10, 11, 12, 15, 16, 17, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29 лютого та 01, 02, 03, 04, 09 березня 2016 року). Надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі відмовився. Відсутність позивача на роботі з 10, 11, 12, 15, 16, 17, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29 лютого та 01, 02, 03, 04, 09 березня 2016 року визнано прогулами без поважних причин.
15 березня 2016 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників органів державної фіскальної служби Тетіївської ОДПІ прийнято рішення надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин про що винесено повідомлення від 16 березня 2016 року № 1 профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників органів державної фіскальної служби Тетіївської ОДПІ надав відповідачу згоду на звільнення ОСОБА_1 .
Наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21 березня 2016 року № 22 ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 147 КЗпП України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Також, наказом Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21 березня 2016 року № 3-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду з адміністративним позовом.
На думку позивача, з 15 грудня 2014 року його робочим місцем залишалося, з мовчазної згоди, у Ставищанському відділенні Тетіївської МДПІ, що підтверджується табелями обліку робочого часу за березень-травень 2015 року, графіком чергувань у січні-квітні 2015 року, згоди на зміну робочого місця позивач не надавав.
Як встановлено судами, із штатного розпису Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області вбачається, що посада головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб, яку обіймав позивач і на яку був поновлений, належить до штатних одиниць безпосередньо управління доходів і зборів з фізичних осіб Тетіївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській, у той же час, така посада не передбачена штатним розписом Ставищенського відділення.
Відтак, з урахуванням встановлених судами обставин справи, суди дійшли до обґрунтованого висновку, що позивач повинен був приступити до своїх обов`язків у Тетіївській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській.
Також, позивач скористався своїм правом, визначеним частиною першої статті 51 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), щодо уточнення позовних вимог, в якій було вказано вимогу про стягнення з відповідача оплати лікарняного листа, шляхом подання відповідної заяви. Вказана заява була прийнята судом першої інстанції, але залишилась без належного реагування, оскільки як вбачається з рішення суду першої інстанції вимоги стосовно стягнення з відповідача грошових коштів в зв`язку з неоплатою лікарняного листа з тимчасової втрати працездатності з 24 червня 2015 року по 08 липня 2015 року не розглянуті судом. Судом апеляційної інстанції також не було враховано вищезазначену заяву скаржника, та вимоги в цій частинні не вирішені, що й стало підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.
Згідно з доводами ОСОБА_1 , відповідач протиправно відмовився оплатити частину періоду непрацездатності позивача у розмірі 928,69 грн згідно із листом непрацездатності від 24.06.2015 серії АГШ №386269. Вказує, що листок непрацездатності подався ОСОБА_1 до відповідача, проте не був взятий до виконання у зв`язку із наявністю неточностей у найменуванні роботодавця, що на думку позивача, не ґрунтується на вимогах законодавства. Також позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 124842,47 грн.     
Судом першої інстанції позовні вимоги в цій частині залишено без задоволення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що 08.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про оплату тимчасової непрацездатності та надав оригінал лікарняного листка від 24.06.2015 серії АГШ №386269 (т. 2 а.с. 16).
Головне управління ДФС у Київській області листом від 30.05.2016 №297/Г/050 повідомило, що 10.02.2016 позивачу нараховано та виплачено страхову суму, визначену рішенням суду (т.2 а.с. 15).
Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошових коштів за період перебування на лікарняному з 29.06.2015 по 08.07.2015 протиправними, позивач включив їх в позовні вимоги у цій справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 2 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV від 23 вересня 1999 року (далі - Закон №1105-XIV) окреслено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Приписами частин першої та четвертої статті 4 Закону №1105-XIV встановлено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.
Згідно статті 18 Закону №1105-ХІV страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №1105-ХІV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством (частина друга статті 22 Закону № 1105-ХІУ).
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, допомога по тимчасовій непрацездатності є одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників.
Згідно з п.п. 3, 4 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат (крім страхування на випадок безробіття) та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески. Розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб`єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби; для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності).
У п. 20 Порядку № 1266 визначено, що сума страхових виплат застрахованій особі та оплати за перших п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця розраховується шляхом множення суми денної (годинної) виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної (середньогодинної) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачено законодавством, на кількість: днів (годин), які підлягають оплаті за графіком роботи підприємства, установи, організації (структурного підрозділу підприємства, установи, організації або за індивідуальним графіком роботи), - для допомоги по тимчасовій непрацездатності та оплати за перших п`ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця.
Отже, законодавством регламентовано право особи на отримання матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке за перші п`ять днів непрацездатності здійснюється роботодавцем, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати працівника за останні шість місяців до першого числа місяця, в якому настала непрацездатність. Оплата інших днів непрацездатності здійснюється Фондом соціального страхування України.
Допомога по тимчасовій непрацездатності, яка виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності, розраховується відповідними комісіями (уповноваженим) із соціального страхування на підприємстві, виходячи із середньоденної заробітної плати працівника, яка обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування на кількість календарних днів зайнятості.
Водночас, такому праву працівника кореспондує обов`язок роботодавця здійснити відповідні виплату за перші п`ять днів непрацездатності, зокрема у разі звільнення особи. При цьому оплаті роботодавцем підлягають лише робочі дні.
Як встановлено, позивач перебував на лікарняному, зокрема у період з 24.06.2015 по 08.07.2015, що підтверджується листом непрацездатності від 24.06.2015 серії АГШ №386269.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 у справі №810/3394/15 встановлено, що розмір матеріального забезпечення, яке підлягає стягненню на користь позивача в порядку ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 22 Закону № 1105-XIV та п.п. 3, 4, 20 Порядку № 1266 становить 132,67 грн. х 3 = 398,01 грн., а за інші дні непрацездатності, починаючи з шостого дня, такий обов`язок, як відзначалось вище, законодавством покладено на Фонд соціального страхування України.
Тетіївською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області нарахована та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 24.06.2015 по 26.06.2015 (в межах п`яти перших днів) у розмірі 398,01 грн, що убачається із розрахункового листа за лютий 2016 року (т. 3 а.с. 67).
Протоколом комісії із соціального страхування Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 13.11.2015 №2289/Г відмовлено прийняти до оплати лист непрацездатності по причині - невідповідності вимогам п.3.1 Інструкції «Про порядок заповнення листка непрацездатності», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.11.2004 №532/274/136-ос, а саме, у зв`язку із зазначенням найменування роботодавця - Ставищенське відділення Тетіївської ОДПІ замість Тетіївської ОДПІ (т.3 а.с. 237).
Листом Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (вихідний від 18.11.2015 №4105/9/10-23-10) ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання лист непрацездатності серія АГШ №386269 від 24.06.2015.
08.02.2016 до Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повторно надійшов лист від позивача з листом непрацездатності, але без усунутих недоліків.
Позивач не оскаржує та не надав доказів оскарження дій відповідача щодо повернення листка непрацездатності та/або не направлення його до Фонду соціального страхування України.
Враховуючи виплату Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 24.06.2015 по 26.06.2015 (в межах п`яти перших днів) у розмірі 398,01 грн, у відповідача відсутній встановлений законодавством обов`язок щодо виплати позивачу допомоги за решту днів листка непрацездатності серії АГШ №386269 від 24.06.2015, тому, відсутні підстави для задоволення позову та вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку у розмірі 124842,47 грн.
Колегія суддів, враховуючи доводи апелянта, дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про стягнення недоплачених сум - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 07.10.2020