ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 листопада 2020 року                                                 м. Кропивницький

справа № 401/2902/19
провадження № 22-ц/4809/1325/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
       за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
       учасники справи:
       позивач - ОСОБА_1 ,
       відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року у складі судді Андріянова С.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, в якому просив визнати недійсними транзакції по списанню 15.03.2019 коштів у загальній сумі 27200 грн з карток ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»  № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , виданих на його ім?я.
В обґрунтування позову посилалася на те, що користувався вказаними картками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. Пін-код та іншу особисту інформацію стосовно зазначених платіжних карток нікому не передавав. 
15.03.2019 невідомі особи, без його згоди, використали вищезазначені кредитні картки та незаконно заволоділи коштами у загальній сумі 27200 грн. Про цей випадок він відразу повідомив співробітників Банку. Від співробітників служби безпеки банку він дізнався, що невідомі особи змінили його фінансовий номер телефону ( НОМЕР_4 ) на свій, та змінивши пін-код картки, отримали доступ в систему Приват-24. Згодом, за допомогою системи Приват-24 збільшили кредитний ліміт на суму 20000 грн та перевели кошти з його карткових рахунків на інші карткові рахунки. В подальшому через мережу банкоматів кредитні кошти в розмірі 20000 грн та власні кошти в розмірі 7200 грн було несанкціоновано списано та знято. Загальна сума грошових коштів, що була несанкціоновано знята та списана з його карткових рахунків складає 27200 грн. 
Також, позивач вказує, що 15.03.2019 він звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області. По даному факту було розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, в якому його було визнано потерпілим. 
16.03.2019 та 25.06.2019 року він звертався до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою щодо повернення коштів, які були списанні 15.03.2019 з карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Відповідями від 18.03.2019 та 11.07.2019 відповідач з посиланням на Умови і правила надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування відмовився повертати вказані кошти. 
Короткий зміст рішення суду
       Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсними транзакції по списанню 15 березня 2019 року коштів у загальній сумі 24000 грн (двадцять чотири тисячі гривень) 00 копійок з карток Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 виданих на ім`я ОСОБА_1 . В решті позовних вимог на суму 3200 грн. відмовлено за безпідставністю вимог. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції встановивши, що відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив відповідача про цей факт, та врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку, що з рахунку позивача відбулося несанкціоноване списання коштів. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд надав невірної оцінки доказам та невірно застосував норми матеріального права. Вважає, що суд доволі формально підійшов до розгляду справи, а позивач приховав від суду дійсні обставини справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що усі операції по рахунку позивача були здійснені через віддалені канали банківського обслуговування за допомогою фінансового номеру Позивача та паролів входу до системи «Приват24» (статичного - особистого, який відомий лише Клієнту, та динамічного - який надходить на фінансовий телефон Клієнта). Враховуючи те, що треті особи для здійснення платіжних операцій, не мали б змоги зробити це, не знаючи паролю входу до системи «Приват24» (статичний та динамічний пароль), отже клієнтом не було дотримано вимоги Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення береження інформації необхідної для авторизації Клієнта через віддалені канали банківського бслуговування.
Крім того, відповідно до Постанови національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитку від здійснення операцій за електронним платіжних засобом користувача несе банк. За умовами та Правилами банківських послуг, держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника картки в банку та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в Стоп - лист Платіжною системою, у разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.
Таким чином, якщо зазначені операції за твердженням позивача ним не здійснювалися, то дані операції стали можливими виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфедиційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролей третім особам.
Звертає увагу суду, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.
Представник відповідача просила скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
24 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена угода, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, по якій позивачу було відкрито два карткових рахунки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 . Крім того, по угоді від 23 вересня 2017 року позивачу видано одну картку № НОМЕР_5 . (а.с.54-55, 73)
15 березня 2019 року невідомі особи без згоди ОСОБА_1 використали вищезазначені карткові рахунки та незаконно заволоділи коштами у загальній сумі 27200 грн. Від співробітників служби безпеки банку ОСОБА_1 дізнався, що невідомі особи змінили його фінансовий номер телефону ( НОМЕР_4 ) на свій, та змінивши пін-код картки, отримали доступ в систему «Приват24», за допомогою чого згодом збільшили кредитний ліміт на 20000 грн. та перевели кошти з карткових рахунків на інші карткові рахунки. В подальшому через мережу банкоматів кредитні кошти в розмірі 20000 грн. та власні кошти в розмірі 7200 грн. було несанкціоновано списано та знято. Паролі, іншу конфіденційну інформацію стосовно своїх платіжних карток та самих карток ОСОБА_2 нікому не передавав.
Банківську картку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 використовував для оплати товарів в магазинах, на яку самостійно вносив власні кошти, а картка № НОМЕР_5 є валютною карткою, яку він поповнював у доларах США, для оплати сином навчання у Польщі.
З довідки ПрАТ «Київстар» щодо деталізації по локальним і роумінговим дзвінкам з мобільного номера « НОМЕР_6 » абонента ОСОБА_1 в період з 13.03.2019 по 18.03.2019 року, який є його фінансовим номером, вбачається, що 15 березня 2019 року о 15:46:55, 15:48:39 та 15:51:55 була встановлена переадресація з вказаного номеру на невідомий йому номер « НОМЕР_7 », та жодних дзвінків від банку в цей проміжок часу не було (а.с.92-96).
З виписки з карткового рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий по угоді від 24 квітня 2014 року видно, що 15 березня 2019 року були проведені операції по зняттю готівки в банкоматах в м.Кривий Ріг на загальну суму 24 000 грн, а також наявні операції по збільшенню кредитного ліміту (а.с.57-58).
Після того як ОСОБА_1 отримав СМС- повідомлення про зняття з картки грошей, він відразу повідомив банк про несанкціоноване списання коштів з рахунків, написав заяву про блокування карткових рахунків, та звернувся до Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 березня 2019, кримінальне провадження №12019170090000956. Крім того, постановою слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області від 18 березня 2019 року, ОСОБА_1 визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні (а.с.9, 91).
18 березня 2019 року та 06 липня 2019 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами щодо повернення коштів, які було списано 15 березня 2019 року з карток № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , про що йому було відмовлено, що підтверджується відповідями АТ КБ «ПриватБанк» від 16 квітня 2019 року та 11 липня 2019 року (а.с.6-8)
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивач та його представник заперечили проти доводів апеляційної скарги і просили її відхилити. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 24 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була укладена угода, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, по якій позивачу було відкрито два карткових рахунки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 . Крім того, по угоді від 23 вересня 2017 року позивачу видано одну картку № НОМЕР_5 . (а.с.54-55, 73).
Банківську картку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 використовував для оплати товарів в магазинах, на яку самостійно вносив власні кошти, а картка № НОМЕР_5 є валютною карткою, яку він поповнював у доларах США, для оплати сином навчання у Польщі.
Позивач користувався кредитними коштами, знімав та частково погашав.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Як убачається з виписки карткового рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий по угоді від 24 квітня 2014 року, видно, що 15 березня 2019 року були проведені операції по зняттю готівки в банкоматах в м. Кривий Ріг на загальну суму 24 000 грн., а також наявні операції по збільшенню кредитного ліміту (а.с.57-58).
ОСОБА_1 зазначає, що згадані кошти були зняті поза його волею і без його участі.
Із заявою про викрадення коштів позивач звертався до відділення банку та до органу досудового розслідування - кримінальне провадження № №12019170090000956 (а.с. 9).
Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. У разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.  
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Більш того, у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено аналогічний висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів, які б безспірно підтверджували, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції, та приймаючи до уваги те, що грошові кошти у розмірі 24000,00 грн були списані з його рахунку внаслідок недозволеної платіжної операції, а АТ КБ «ПриватБанк» не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про несанкціоноване списання грошових коштів із рахунку ОСОБА_1 та наявність правових підстав для задоволення позову.
Аргументи апеляційної скарги про те, що операція щодо зняття з платіжної картки позивача спірної суми стала можливою виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфіденційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролів третім особам є припущенням, оскільки достовірних доказів вчинення позивачем таких дій Банком до суду не надано.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
                
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2020 року.

       Головуючий суддя                                                         А.М. Головань
       Судді                                                                                 О.Л. Карпенко
                                                                                        С.І. Мурашко