ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/608/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 р. (суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/608/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
                                                  В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №14 від 09 травня 2019 р.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 36278,90 грн.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що відповідач, посилаючись на відсутність коштів для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, листом від 26.12.2019 №69/23-5523, протиправно, на його думку, відмовив йому у виплаті грошової компенсації.  
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 р., залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 р., позовну заяву ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 травня 2019 р. по 10 лютого 2020 р. (включно) залишено без розгляду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 . 
Посилаючись на не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків обставинам справи, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Скаржник вказує, що 30.09.2019 він звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про отримання грошової компенсації за не отримане речове майно, на яку отримав відповідь від 26.12.2019 р. № 69/23-5523. У цій відповіді відповідач повідомив про те, що кошти будуть виплачені в порядку черги, що вказує на виникнення обов`язку сплатити компенсацію. З приводу позовної вимоги щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скаржник зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 р. у справі №910/4518/16, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. 
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначає, що до 04.12.2019 позивач не подавав до Військової частини НОМЕР_1 рапорту (заяви) щодо грошової компенсації за неотримане речове майно, що свідчить про відсутність незаконної бездіяльності відповідача. Заява позивача від 04.12.2019, на думку відповідача, є проханням що надання роз`яснення та копій документів. Грошова компенсація за неотримане речове майно не належить до грошових коштів, належних військовослужбовцю при звільненні, тому положення статті 117 КЗпП України не підлягають застосуванню. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування й невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача на підставі невиплати компенсації за неотримане речове майно неможливо, оскільки питання щодо правомірності невиплати даної компенсації залишається спірним. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції – без змін. 
Представник позивача надіслав до апеляційного суду відповідь на відзив в якому, зазначає, що позивач 30.09.2019 звертався із заявою про виплату компенсації, на яку отримав відповідь від 26.12.2019 р. № 69/23-5523. Позивач, окрім заяви, подавав до військової частини рапорт від 10.05.2019. Раніше позивач не мав можливості подати рапорт у зв`язку із тим, що вважав його втраченим та відповіді на нього не отримував. 06.11.2020 позивач у відповідь на заяву отримав лист-відповідь №69/23-3382 від 03.11.2020, в якому вказано, що на даний час, у зв`язку з відсутністю коштів (для виплати компенсації) на рахунку, військова частина не може розрахуватись за неотримане речове майно.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2019 р. наказом командувача Національної гвардії України №460-о/с припинено контракт з ОСОБА_1  про проходження військової служби (а.с.8). 11 травня 2019 р. наказом №111 Військової частини НОМЕР_1 припинено контракт про проходження військової служби ОСОБА_1 та останнього виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.28). У наказі про звільнення не зазначено про виплату компенсації. Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 09 травня 2019 р. №14 вартість речового майна, що належить до видачі, складає 42809,10 грн. Сума компенсації після відрахування податку на доходи фізичних осіб становить 36278,90 грн. (а.с.10). 04 грудня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати завірену копію арматурної картки, у зв`язку з тим, що у згаданій довідці не відображено всі предмети речового майна. Водночас просив пояснити, чому не виплачені нараховані кошти за речове майно. На день звільнення позивач не подав рапорту чи заяви про виплату компенсації. 26 грудня 2019 р. Військова частина НОМЕР_1 надіслала письмову відповідь, в якій зазначила, що кошти не виплачені у зв`язку з їх відсутністю, позивачу запропоновано отримати речове майно (а.с.68).
Не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 не виникло, та, як наслідок, і обов`язку виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки   ОСОБА_1 на час звільнення і на час розгляду справи заяви (рапорту) щодо виплати компенсації не подав. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Статтею 9-1 Закону № 2011-XII передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 (далі – Порядок № 178).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 р. № 232 (далі - Інструкція № 232) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №    178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 р. № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
У постанові від 30 липня 2020 р. у справі справа № 820/5767/17 Верховний Суд, вирішуючи аналогічні спірні правовідносини, дійшов висновку про те, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 р. у справі № 2040/7697/18.
Відповідно до матеріалів справи, позивача було звільнено з військової служби у травні 2019 р.
На час звільнення позивача з військової служби стаття 9-1 Закону № 2011-XII передбачала, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Розмір компенсації та факт звернення позивача щодо отримання компенсації речового майна підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: довідки Військової частини НОМЕР_1 № 14 від 09.05.2019 про вартість речового майна, що належать до видачі старшині ОСОБА_1 , на загальну суму 36278,90 грн. (а.с. 10), заяви від 04.12.2019 про надання роз`яснень щодо невиплати коштів за неотримане речове майно (а.с. 30), рапорту від 10.05.2019 щодо видачі розпорядження про виплату компенсації за неотримане речове майно, заяви від 26.10.2020 про отримання компенсації грошовими коштами. 
Натомість у листах від 26.12.2019 № 69/23-5523 (а.с.11), від 03.11.2020 №69/23-3382 відповідач визнає право позивача на отримання грошової компенсації, проте, посилаючись на відсутність фінансуванням, повідомляє про неможливість здійснення виплат.
Отже, всі необхідні умови для отримання грошової компенсації позивач виконав, що спростовує висновки суду першої інстанції про передчасність звернення позивача до суду першої інстанції.
Щодо відсутності коштів колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10). Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.
З огляду на викладене, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відвідача та зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 36278,90 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги з огляду на відсутність обставини фактичної виплати грошової компенсації.
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 р. в адміністративній справі №340/608/20 - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, №14 від 09 травня 2019 р. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 36278 (тридцять шість тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 90 копійок.

У задоволенні решти позову - відмовити.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 18 грудня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук