Постанова
Іменем України
 
12 листопада 2020 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 757/51013/19-к
провадження № 51-4479км20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                                ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання   ОСОБА_4 ,
 
учасники судового провадження:
прокурор                                         ОСОБА_5 ,
 
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
I. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою ОСОБА_6 до Верховного Суду (далі – Суд) є скасування оскаржуваних ним судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанцій.
Цю вимогу мотивує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали від 11 серпня 2020 року та слідчим суддею при постановленні ухвали від 12 грудня 2019 року, що оскаржувалась ним до апеляційного суду через її незаконність, неповноту проведеного судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження тощо.
 
II. Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
Прокурор у засіданні Суду заперечував проти задоволення касаційної скарги  

ОСОБА_6 . Зміст оскаржуваних судових рішень
3.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури міста Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, відмовлено.
 
3.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року відмовлено.
 
IV. Норми права, правильність застосування яких оспорюється до Верховного Суду
Кримінальний процесуальний кодекс України (далі – КПК України)
Стаття 399. Залишення апеляційної скарги без руху, її повернення або відмова відкриття провадження
Частина 4. Суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
 
V. Мотиви, з яких виходив Верховний Суд при ухваленні постанови, і положення закону, якими він керувався
 
Доводи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_6 , Суд визнає необґрунтованими, тому відмовляє у задоволенні касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Верховний Суд не має повноважень щодо перегляду у касаційному порядку ухвал слідчого судді, отже в цій частині касаційної скарги Суд на доводи ОСОБА_6 не відповідає.
 
Втім, за ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року відмовлено з тих підстав, що оскаржувана ОСОБА_6 ухвала слідчого судді не підлягала апеляційному оскарженню.
 
Так, на момент постановлення слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року ухвали про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури міста Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування після отримання заяви про кримінальне правопорушення, вона не підлягала оскарженню до суду апеляційної інстанції.
 
Про те, що вказана ухвала слідчого судді оскарженню не підлягала було вказано й в резолютивній частині цієї ухвали.
 
Процесуальним законом, а саме положеннями статті 532 КПК України, передбачений порядок набрання судовим рішенням законної сили.
Так, частиною 5 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.
 
Ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року набрала законної сили того ж дня, тобто 12 грудня 2019 року під час її оголошення (а.к.п. 16).
 
Отже, з цього часу ухвала слідчого судді набула статусу остаточного й обов’язкового рішення суду, тому з огляду на принцип res judicata жодна зі сторін не мала права вимагати її перегляду.
 
Однак 07 серпня 2020 року ОСОБА_6 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді, вимагаючи її скасування та посилаючись водночас на рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 (далі – рішення КСУ).
 
Так, за цим рішенням КСУ визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. 
 
Також КСУ у пункті 2 резолютивної частини рішення постановив, що вказані положення ч. 3 ст. 307 КПК України втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього рішення.
 
За загальним положенням щодо дії положень кримінального процесуального закону в часі, то законодавець встановив, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Також допустимість доказів визначається положеннями КПК України, які були чинними на момент їх отримання (ч.ч. 1, 2 ст. 5 КПК України).
 
Натомість зворотна дія закону у часі поширюється на осіб лише відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність – у разі скасування кримінальної протиправності діяння, пом`якшення кримінальної відповідальності або у разі настання інших випадків поліпшення становища особи (стаття 5 Кримінального кодексу України).
 
Процесуальний закон ніколи не має зворотної сили, бо застосовується лише той, що є чинним на момент виконання процесуальної дії або прийняття процесуального рішення.
 
Тому, передбачена ч. 3 ст. 307 КК України заборона оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, після 17 червня 2020 року на підставі рішення КСУ була визнана неконституційною, тому більш не могла бути застосована судами.
 
Разом з тим, скасування цієї певної заборони, що була передбачена процесуальним законом, не є підставою до перегляду в апеляційному порядку всіх ухвал слідчого судді постановлених до 17 червня 2020 року за чинними на той час положеннями ч. 3 ст. 307 КПК України, – як і в цьому випадку не могла бути оскаржена ухвала слідчого судді ОСОБА_6 . 
 
Таким чином, апеляційний суд, відмовивши ОСОБА_6 у відкритті апеляційного провадження ухвалою від 11 серпня 2020 року, діяв відповідно до положень кримінального процесуального закону, мотивувавши своє рішення належним чином й не оминувши при цьому увагою вже прийнятого на той час рішення КСУ від 17 червня 2020 року.
 
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3