ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 р. 	Справа № 440/2100/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 11.06.20 року по справі № 440/2100/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання протиправним та сксаування рушення,зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.02.2020 № 143/02.22-06 про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника, відповідно до ст. 30 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію ОСОБА_1 .
          В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відмова пенсійного органу в призначенні пенсії в разі втрати годувальника є протиправною, оскільки Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" для призначення даного виду пенсії вимагає лише досягнення певного віку, а про наявність відповідного страхового стажу, на який посилається відповідач, законом не передбачено.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.02.2020 № 143/02.22-06.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника, згідно статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 16.01.2020 року.
          Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки у позивача відсутня необхідна кількість, передбачена статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхового стажу, а також ОСОБА_1 на момент звернення не мала відповідного віку, передбаченого статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", управлінням правомірно відмовлено їй у призначенні пенсії у разі трати годувальника.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.03.2014 № 15, призвано за мобілізацією на військову службу до ЗСУ молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином позивача ОСОБА_1 .
21.11.2014 лейтенант ОСОБА_2 загинув у ДТП біля села Ковтуни Хорольського району Полтавської області (238 км).
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.11.2014 № 142, лейтенанта ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення на підставі свідоцтва про смерть від 24.11.2014 № НОМЕР_1 .
Листом Полтавського військового комісаріату від 30.01.2020 № 12/295 направлено на адресу ГУ ПФУ в Полтавській області подання та додані до нього документи для призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника за померлого сина військовослужбовця ОСОБА_2 .
Розпорядженням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.02.2020 № 143/02.22-06 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника,  у зв`язку з відсутністю необхідного віку та страхового стажу. Дане розпорядження направлено на адресу позивача 18.03.2020, що підтверджується супровідним листом № 1600-0302-8/9081.
В подальшому, у квітні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою, в якій просила призначити їй пенсію по втраті годувальника, відповідно до ст. 30 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 13.04.2020 повідомлено ОСОБА_1 , що розпорядженням 143/02.22-06 від 14.02.2020 про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника вже було зазначено умови призначення данного виду пенсії та порядок його оскарження.
Позивач, вважаючи протиправним розпорядження про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 вказаного Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Відповідно до абзацу першого преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Статтею 29 Закону № 2262-XII зазначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Згідно з абзацом першим пункту "в" частини четвертої статті 30 Закону № 2262-XII батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки Хорольського РВК від 21.05.2020 № 114, виданої на ім`я ОСОБА_1 зазначено, що загиблий ОСОБА_2 дійсно проходив війському службу в ЗСУ та приймав участь в бойових діях з 19.03.2014 по 21.11.2014.
Крім того встановлено, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже на момент звернення до пенсійного органу (30.01.2020) мала повних 57 років, що є достатнім для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності у ОСОБА_1 права призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника через відсутність необхідного страхового стажу є необґрунтованими, оскільки абзацом першим пункту "в" частини четвертої статті 30 Закону № 2262-XII не передбачено наявність страхового стажу для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Крім того, вимога пенсійного органу про наявність страхового стажу, не передбачена спеціальним Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та нівелює право особи на даний вид пенсії, як гарантію надану особі в разі втрати годувальника.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі № 440/2100/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова