Ухвала
 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 527/2778/19
провадження № 61-7653св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
відповідач - Глобинська міська об`єднана територіальна громада, 
треті особи: Приватне сільськогосподарське підприємство з орендними відносинами «Колос», Виконавчий комітет Глобинської міської ради,  ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Глобинської міської об`єднаної територіальної громади, треті особи: Приватне сільськогосподарське підприємство з орендними відносинами «Колос», Виконавчий комітет Глобинської міської ради, про визнання права користування земельною ділянкою
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Голубенка Володимира Петровича на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2020 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та        ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, та просили визначити за ними право користування земельною ділянкою площею 38,1713 га, кадастровий номер 5320686000:00:012:0058, що належить Глобинській міській раді Полтавської області (далі - Глобинська міська рада), код ЄДРПОУ 22547673, форма власності: комунальна, цільове призначення: землі запасу, з розташованими на ній багаторічними насадженнями, розташовану на території Глобинської міської ради у частках згідно з розміром майнового паю: ОСОБА_2 13/100, ОСОБА_1 19/100, ОСОБА_3 25/100, ОСОБА_4      27/100, ОСОБА_5 16/100 частин земельної ділянки, для обслуговування належних їм на праві власності майнових паїв, зобов`язавши Глобинську міську раду укласти з ними договір оренди земельної ділянки.
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та               ОСОБА_5 подали до суду заяву про забезпечення позову.
 
Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, позивачі посилалися на те, що на підставі рішення зборів трудового колективу Колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» (далі - КСГП «Колос»)                           від 18 жовтня 1999 року на спірній земельній ділянці розташовані їх майнові паї загального пайового фонду КСГП «Колос», іншими жителями міста Глобине подано заяви до Глобинської міської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передання земельної ділянки у їх власність для ведення особистого селянського господарства. Тобто, фактично будучи власниками земельної ділянки, вони не мають можливості у повній мірі здійснювати свої права власника. Вони як власники земельних ділянок                          є і власникам усіх багаторічних насаджень, розміщених на спірній земельній ділянці.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Глобинський районний суд Полтавської області ухвалою від 31 січня 2020 року заяву про забезпечення позову задовольнив. Заборонив Глобинській міській раді вчиняти будь-які дії, пов`язані з прийняттям рішення щодо земельної ділянки площею 38,1713 га, кадастровий номер 5320686000:00:012:0058, що належить Глобинській міській раді, форма власності комунальна, цільове призначення: землі запасу, з розташованими на ній багаторічними насадженнями, розташовану на території Глобинської міської ради.
 
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони вчиняти дії, пов`язані з прийняттям рішення щодо спірної земельної ділянки, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Полтавський апеляційний суд постановою від 18 березня 2020 року ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 31 січня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив. 
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що місцевим судом належним чином не з`ясовано обсяг позовних вимог, співмірність та відповідність заходів, які просили застосувати позивачі як забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та коло учасників справи, доведеність та обґрунтованість необхідності вжиття саме такого виду заходів забезпечення позову, не конкретизувавши при цьому які саме дії в межах повноважень міської ради їй заборонено вчиняти щодо спірної ділянки, з огляду на уточнені позовні вимоги про зобов`язання укласти договір оренди зазначеної земельної ділянки. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстави оскарження 
 
У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,            ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Голубенко В. П. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 18 березня      2020 року, а ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 31 січня 2020 року залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що до Глобинської міської ради подано заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі спірної земельної ділянки у їх власність для ведення особистого селянського господарства. Тобто, будучи власниками майнового паю, позивачі без вирішення питання забезпечення позову, у разі позитивного вирішення Глобинською міською радою заяви ОСОБА_8 та інших громадян про надання дозволу на розроблення проєкту із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, якщо земельна ділянка у подальшому буде передана                                    у користування чи власність третій особі чи іншим громадянам, не зможуть здійснювати свої права власника, що призведе до унеможливлення виконання рішення та відповідно ефективного судового захисту і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів. Оскільки Глобинська міська рада вирішує всі питання, в тому числі й пов`язані зі зміною власника чи землекористувача у формі прийняття рішення, позивачі вважають, що найбільш доцільним заходом забезпечення позову в цьому конкретному випадку буде заборона Глобинській міській раді приймати рішення, направлені на зміну землекористувача чи власника спірної земельної ділянки, що повністю узгоджується з повноваженнями Глобинської міської ради щодо вирішення земельних питань і прийнятим судом першої інстанції рішенням про заборону Глобинській міській раді вчиняти будь-які дії, пов`язані із прийняттям рішення щодо земельної ділянки площею 38,1713 га, та свідчить про їх співмірність та відповідність заявлених заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, колу учасників справи, їх доведеність та обґрунтованість, а висновки суду апеляційної інстанції є надуманими і суперечать вимогам статей                     149-151 ЦПК України та правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
01 липня 2020 року справа № 527/2778/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Апеляційний суд встановив, що ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2019 року відкрито провадження у цій справі.
 
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 30 січня 2020 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,            ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивачів вказував на те, що на спірній земельній ділянці згідно з рішенням зборів трудового колективу КСГП «Колос» від 18 жовтня 1999 року розташовані майнові паї позивачів загального пайового фонду КСГП «Колос», іншими жителями міста Глобине подано заяви до Глобинської міської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі вказаної земельної ділянки у їх власність для ведення особистого селянського господарства. Стверджував, що фактично, будучи власниками земельної ділянки, позивачі не мають можливості     у повній мірі здійснювати свої права власника.
 
2. Позиція Верховного Суду
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Дослідивши матеріали касаційної скарги представника ОСОБА_1 ,                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Голубенко В. П.  Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
 
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
 
Вказана конституційна норма конкретизована в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.
 
Згідно з частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:               1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду       в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову                       у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
У частині першій статті 353 ЦПК України серед об`єктів апеляційного оскарження виокремлені ухвали щодо забезпечення позову (пункт 3) і щодо відмови                         у забезпеченні позову (пункт 4). Тобто, за змістом зазначеного припису ухвалою щодо забезпечення позову є ухвала про таке забезпечення, а ухвалою щодо відмови у забезпеченні позову - ухвала про відмову у такому забезпеченні. Аналогічно згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України                                у касаційному порядку можливо оскаржити, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову, тобто про таке забезпечення, і неможливо оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції щодо відмови у забезпеченні позову, тобто про таку відмову. Іншими словами, у касаційному порядку можна оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції, яка передбачає вжиття заходів забезпечення позову. Тоді як ухвала, згідно з якою апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, касаційному оскарженню не підлягає.
 
Отже, за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено                у задоволенні відповідної заяви.
 
Таке обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.
 
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду                    у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження              № 14-88цс20).
 
Таким чином, касаційна скарга на постанову Полтавського апеляційного суду       від 18 березня 2020 року, згідно з якою зазначений суд скасував ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову та відмовив                             у задоволенні заяви про забезпечення позову, не належить до переліку судових рішень, які відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені                          у касаційному порядку, не підлягала прийняттю до провадження Верховного Суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Оскільки провадження у справі відкрито за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Голубенко В. П. на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 березня      2020 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, тому воно підлягає закриттю.
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine»)                від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
 
Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Голубенка Володимира Петровича на постанову Полтавського апеляційного суду                        від 18 березня 2020 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	С. Ю. Бурлаков	
 	 	
 	Є. В. Коротенко