04.11.20
22-ц/812/1623/20
                                                          
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 487/4323/17 
Провадження № 22-ц/812/1623/20 
 
Провадження № 22-ц/812/1751/20 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бандаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
за участі – представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Притуляк І.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа Державне підприємство «Сетам», - 
В С Т А Н О В И В :

        В липні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Заливчого Я.В. звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О., в якій просила зупинити реалізацію арештованого нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот N8426611), що здійснюється державним підприємством "Сетам" в рамках виконавчого провадження № 57726151 до завершення розгляду скарги; визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. з підготовки та подачі до Державного підприємства "Сетам" заявки на реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинені в рамках виконавчого провадження №57726151, неправомірними та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. не вчиняти дії, спрямовані на реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
       Вимоги обґрунтовуванні тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2017 року з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку "Райффайзен Банк Аваль» стягнуто 29969,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 11.12.2017р. становить 812455,00 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/56758 від 06.08.2006 року.
На виконання вищевказаного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва 25 січня 2018 року було видано виконавчий лист, який банком направлено на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Куліченку Д.О.
Постановою приватного виконавця від 20.11.2018року було відкрито виконавче провадження №57726151.
26.06.2020 року на адресу скаржника простою кореспонденцією надійшов лист від ДП "СЕТАМ" №4104/17-18-20 від 18.06.2020 року, з якого вона дізналася про те, що 15.07.2020 року о 9.00 год. відбудуться електронні торги (лот №426611), на яких буде реалізовуватись предмет іпотеки - двокімнатна квартира загальною площею 46,1 кв. м., розташована у АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності скаржнику, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2020 року. Вказана квартира є її єдиним житлом, у якій вона проживає зі своїм неповнолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №957 від 27.03.2018 року.
Скаржник вважає, що дії виконавця щодо підготовки та подання заявки на реалізацію належного їй арештованого нерухомого майна не відповідають чинному законодавству України, у зв`язку з чим, підлягають визнанню неправомірними.
За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Виконавець в порушення положень Порядку реалізації майна повідомив організатору торгів неправдиві відомості про предмет торгів. Так, у характеристиці лоту №426611 у розділі "Обмеження на використання квартири, будинку" значиться, що згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг, за вказаною адресою малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані.
Проте вказане не відповідає дійсності, оскільки у квартирі, що є об`єктом торгів з 22.03.2014 року зареєстрована неповнолітня дитина, а саме син боржниці - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №957 від 27.03.2018 р.
Крім того, подаючи заявку на реалізацію квартири приватний виконавець діяв з порушенням вимог п. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно якого протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, а також за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Квартира боржника повністю підпадає під критерії нерухомого майна, на яке поширюється дія мораторію, оскільки вона є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов`язання боржника за кредитним договором від 06.10.2006 р. №014/08-112/56758 щодо повернення коштів отриманих у валюті - доларах США (п.1 Кредитного договору). Загальна площа квартири складає 46,1 м2, вона є постійним місцем проживання боржника з 16.08.2012 р. та єдиним об`єктом нерухомого житлового майна, яким вона володіє на праві власності.
Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору та договору іпотеки від 29.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївською міського нотаріального округу Сіряковою О. В. за реєстровим №832, паспортом позивачки, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2020 р. та постановою приватною виконавця від 11.12.2019 р. про опис та арешт майна боржника.
Більш того, вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки були встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2014 р. по справі №487/6470/13, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог АБ "Райффайзен банк "Аваль" до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаному рішенні суд встановив, що на квартиру, яка належить ОСОБА_1 та є предметом іпотеки поширюється дія мораторію встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
З урахуванням викладеного, дії приватного виконавця з приводу підготовки та подачі заявки на реалізацію квартири належної боржнику на електронні торги під час дії мораторію встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є неправомірними, у зв`язку з чим його слід зобов`язати утриматися від подальших дій, спрямованих на реалізацію квартири до закінчення дії вищевказаного Закону.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича з підготовки та подачі до Державного підприємства "Сетам" заявки на реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснені в рамках виконавчого провадження № 57726151, неправомірними.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича не вчиняти дії спрямовані на реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до втрати чинності Законом України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ”.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі приватний виконавець Кулічненко Д.О. зазначає, що твердження суду першої інстанції відносно того, що виконавцем не надано доказів здійснення ним перевірки реєстрації місця проживання осіб в арештованій квартирі не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки скаржник, в своїй скарзі зазначає нібито про порушення пунктів Порядку реалізації майна, а саме про те, що за адресою реалізації майна зареєстрована неповнолітня дитина.
Проте, згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг ММР №19.02.02.10/16015/18 від 12.12.2018, інформація про зареєстрованих неповнолітніх/малолітніх осіб за адресою АДРЕСА_1 відсутня. Тому, твердження боржника, що в арештованій квартирі зареєстровані діти не відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються матеріалами виконавчого провадження.
Також вважає необґрунтованими твердження суду про те, що виконавцем не здійснено запитів до ОАДБ в Миколаївській області та житлово-комунального підприємства, адже зазначені юридичні особи не є уповноваженими органами на здійснення, облік та надання відомостей про зареєстрованих осіб в квартирі, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Крім того, не відповідає дійсності твердження суду, що нібито через те, що відомості щодо реєстрації здійснюються Департаментом з надання адміністративних послуг ММР лише з 04.04.2016 року, то інформація про неповнолітню дитину відсутня, оскільки інформація про зареєстрованого боржника ОСОБА_1 в спірній кварти в Департаменті є. Вважає, що судом не досліджено конкретний день, коли здійснювалась реєстрація проживання дитини та реєстрація проживання боржника ОСОБА_1 .
Наслідком зазначеного стало необґрунтоване прийняття судом рішення у вигляді оспорюваної ухвали.
Не погоджується приватний виконавець в апеляційній скарзі також зі ствердженням скаржниці про порушення ним Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідно до Інформаційної довідки № 214930983 від 03.07.2020р., наданої суду скаржницею одночасно зі скаргою, ОСОБА_1 є власником ще й квартири загальною площею 50,7кв.м. житловою площею 37,1кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Зазначене, на думку апелянта, дає підстави для висновку, що квартира, яка є предметом іпотеки за адресою АДРЕСА_1 , не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Судом не надано оцінку зазначеним обставинам та не досліджено належним чином наявні у справі докази. Зазначене стало наслідком неповного та необґрунтованого прийняття судом рішення у вигляді оспорюваної ухвали.
Від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» також надійшла апеляційна скарга на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2020 року, в якій зазначено, що відповідно до кредитного договору №014/08-112/56758 від 06.10.2006 року Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" було надано громадянці ОСОБА_1 кредит у розмірі 45 000,00 доларів США на строк до 06.10.2026 р. із сплатою 12% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором.
В забезпечення виконання вимог кредитного договору № 014/08-112/56758 від 06.10.2006 року, 25 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір. Згідно даного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 46,1кв.м, житловою площею 28,5кв.м.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконувались умови Кредитного договору, а саме не здійснювалась щомісячна сплата кредиту, виникла заборгованість, яка станом на 14.04.2017 р. складала 29 969,56 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 805 108,52 гривень), тому АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.
11 грудня 2017 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по цивільній справі №487/4323/17-ц з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто 29 969,56 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату 11.12.2017 р. становить 812455,14 гривень) та судові витрати в сумі 12076,63 грн.
ОСОБА_1 не виконувала в добровільному порядку вищевказане судове рішення. 20 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57726151.
11.12.2019 року приватним виконавцем Куліченком Д.О. складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
15.07.2020 року о 9:00 годині були призначені електронні торги, на які для реалізації було передано предмет іпотеки - вищезазначену квартиру.
7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений в ухвалі суду касаційної інстанції від 1 квітня 2015 року у справі № 6-44756св14, яка надана як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права в подібних правовідносинах.
Таким чином, банк вважає, що Заводський районний суд міста Миколаєва в ухвалі від 07.08.2020 року не врахував, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачають підстав для не вчинення дій, спрямованих на реалізацію арештованого майна, відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів і допустив неправильне застосування положень указаного Закону, що призвело до неправильного вирішення спору.
Отже, суд безпідставно визнав дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. з підготовки та подачі до Державного підприємства «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири загальною площею 46,1м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненні в рамках виконавчого провадження №57726151 неправомірними та зобов`язав приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича не вчиняти дії, спрямовані на реалізацію арештованого майна двокімнатної квартири загальною площею 46,1м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Крім того апелянт зазначає, що, як вбачається із довідки № 957 від 27.03.2018 року, наданої до Заводського районного суду міста Миколаєва у предметі іпотеки (спірній квартирі) зареєстрована неповнолітня дитина боржниці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей факт ще раз підтверджує не бажання боржниці ОСОБА_1 виконати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по цивільній справі №487/4323/17-ц від 11.12.2017 року.
Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь - які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.
Крім того, суд з не врахував, що у боржниці ОСОБА_1 може змінитись майновий стан до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме боржницею може бути придбане інше житло, а на підставі ухвали від 07.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. буде не в змозі виконати судове рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 29969,56 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату 11.12.2017 р. становить 812455,14 гривень) та судових витрат в сумі 12076,63 грн.
Враховуючи викладене, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу приватного виконавця Куліченка Д.О., в якому зазначено, що ухвала суду ухвалена у повній відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі приватний виконавець посилається на те, що висновки суду першої інстанції з приводу того, що у арештованій квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина є безпідставними та спростовуються листом Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської області№19.02.02.10/1605/18 віл 12.12.2018 року, згідно якого інформація про зареєстрованих неповнолітніх осіб за вказаною адресою відсутня. Проте, вказане не може бути прийнято до уваги, оскільки у цьому ж листі повідомляється, що відомості про реєстрацію та знаття з реєстрації місця проживання ведуться департаментом з 04.04.2016 року. Окрім того, саме по собі не вжиття приватним виконавцем заходів щодо виявлення осіб, зареєстрованих у арештованому нерухомому майні, не свідчить про те, що такі особи там не були зареєстровані.
За такого висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що приватним виконавцем належним чином здійснювалась перевірка реєстрації місця проживання фізичних осіб за адресою арештованого майна станом до 04.04.2016 р. ґрунтується на повному та всебічному дослідженні матеріалів справи.
Факт реєстрації за вказаною адресою неповнолітньої дитини з 22.03.2014 р. підтверджено довідкою від 27.03.2018 р. №957, наданою ЖКП "БРИЗ", що свідчить про порушення апелянтом під час формування заявки на проведення електронних торгів п. 2 розділу II та п. 8 розділу III "Порядку реалізації арештованого майна" затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що на боржницю не поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки у її власності знаходиться інше нерухоме житлове майно, що на його думку підтверджується Інформаційною довідкою №214930983 від 03.07.2020 р. Вказане посилання є помилковим, оскільки відкриваючи виконавче провадження, апелянт постановою від 20.11.2018 р. наклав арешт на все майно, що належить на праві власності боржникові. Після цього, приватний виконавець здійснював перевірку нерухомого майна, належного на праві власності боржникові, при цьому будь-якого нерухомого майна, окрім квартири за адресою АДРЕСА_1 ним не виявлено, що підтверджується постановою від 11.02.2019 р. про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Пошук інформації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно здійснювався представником ОСОБА_1 за прізвищем, ім`ям, по-батькові та РНОКПП боржника, у зв`язку з чим Інформаційна довідка від 03.07.2020 р. була сформована за частковим співпадінням ідентифікаційних даних. Саме тому у ній міститься запис від 25.04.2012 р. про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .
При цьому вказані відомості стосуються прав власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим, після відкриття виконавчого провадження № 57726151 апелянтом не було накладено арешт на вказане майно.
Крім того, вважає, що обставини того, що на боржницю поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки були встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2014 р. по справі №487/6470/13, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог АБ "Райффайзен банк "Аваль" до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 не визнав доводи апеляційних скарг, просив відмовити у їх задоволенні, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.
Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Ухвала суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Так, задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.12.2017 р. з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку “РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ” було стягнуто 29969,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 11.12.2017р. складає 812455,00 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06.08.2006 р. №014/08-112/56758.
На виконання вищевказаного рішення Заводським райсудом м. Миколаєва 25.01.2018 р. було видано виконавчий лист, який банком було направлено на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Куліченку Дмитру Олександровичу.
Постановою приватного виконавця від 20.11.2018р. було відкрито виконавче провадження №57726151. 
11.12.2019р. приватним виконавцем Куліченком Д. О. складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 46,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці у стягувача. З наданих приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що іншого нерухомого майна за заявником не зареєстровано.
Відповідно до листа ДП “СЕТАМ” №4104/17-18-20 від 18.06.2020 р., на 15.07.2020р. о 9.00 год. було призначено електронні торги (лот №426611), на які для реалізації передано предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 46,1 кв. м., розташовану у АДРЕСА_1 . 
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2020 року вбачається, що єдиним нерухомим майном, що знаходиться у власності боржника, є вищевказана квартира, що підтверджується і постановою приватного виконавця від 11.12.2019р. про опис та арешт майна (коштів) боржника.
За інформацією, яка міститься у довідці від 27.03.2018 р. № 957, виданій ЖКП “БРИЗ”, у квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровано дві особи — ОСОБА_1 (дата реєстрації - 16.08.2012 р.) та її син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата реєстрації — 22.03.2014 р.). 
Згідно листа Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №19.02.02.10/16015/18 від 12.12.2018 р. відомості щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання ведуться з 04.04.2016 р. у зв`язку з чим станом на 12.12.2018р. за відомостями департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за адресою АДРЕСА_1 . зареєстрована ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а інформація про зареєстрованих неповнолітніх/малолітніх дітей за вказаною адресою відсутня. 
При цьому, приватним виконавцем не надано суду доказів того, що ним здійснювалась перевірка реєстрації місця проживання фізичних осіб за адресою арештованого майна станом до 04.04.2016 р., зокрема матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про направлення відповідних запитів до ОАДБ в Миколаївській області та житлово-комунального підприємства, на балансі якого знаходиться вказаний багатоквартирний будинок.
Вказані обставини спростовують твердження приватного виконавця, щодо відсутності будь-яких даних про зареєстрованих у вказаній квартирі неповнолітніх дітей.
Згідно п. 1 ст. 1 Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті” протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника за умови, що у позичальника  у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;  загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
З наданих суду кредитного договору від 06.10.2006 р. №014/08-112/56758 та іпотечного договору від 29.12.2006 р., вбачається, що квартира АДРЕСА_3 є предметом іпотеки, яким забезпечується виконання ОСОБА_1 зобов`язань про повернення коштів, отриманих у валюті - доларах США (п.1 кредитного договору, п.п. 1.1 п. 1 іпотечного договору).
Згідно п. 1.2 іпотечного договору загальна площа квартири складає 46,1 м 2. Факт реєстрації заявника за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копією її паспорту та довідкою від 27.03.2018 р. №957. 
Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2014 р. по справі №487/6470/13 було відмовлено у задоволенні позовних вимог АБ “Райффайзен банк “Аваль” до заявника про звернення стягнення на предмет іпотеки – кв. АДРЕСА_3 , з урахуванням дії мораторію, встановленого Законом України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на спірну квартиру, яка належить на праві власності заявниці поширюється дія Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”, а отже в силу вимог ст. ст. 1, 3 вказаного Закону, на неї не може бути звернуто стягнення в примусовому порядку, до закінчення строку його дії.
Посилання приватного виконавця на те, що у разі задоволення вимог заявниці буде порушено принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, передбачений ст. 129-1 Конституції України, у даному випадку є помилковими, оскільки в силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження ” виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням вимог цього Закону, а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. 
Окрім того, суд констатував той факт, що вищевказаний Закон має тимчасовий характер, а тому стягувач не позбавляється можливості погашення боргу за рахунок реалізації іпотечного майна, після закінчення строку його дії.
Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, зазначеному в тексті ухвали суду, яке регулює спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги приватного виконавця Куліченко Д.О. щодо наявності у ОСОБА_1 крім спірної квартири, яка є предметом іпотеки, іншого житла спростовуються Інформаційними довідками № 230598517 та № 230599926, сформованими 02.11.2020р.
Так, згідно інформаційної довідки № 230598517, яка була сформована за повним співпадінням ідентифікаційних даних, за ОСОБА_1 зареєстрована тільки квартира АДРЕСА_3 , а згідно інформаційної довідки №230599926, яка була сформована за частковим співпадінням ідентифікаційних даних, за ОСОБА_1 зареєстрована ще й квартира, розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Однак, ОСОБА_1 , за якою зареєстрована квартира АДРЕСА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тоді як заявниця у даній справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За такого доводи апеляційної скарги приватного виконавця Куліченко Д.О. про те, що у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 іншого житла, на спірну квартиру не розповсюджується положення п. 1 ст. 1 Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”, є безпідставними.
Не спростовують висновків суду також доводи апеляційної скарги приватного виконавця Куліченко Д.О. щодо відсутності реєстрації у спірній квартирі неповнолітнього сина ОСОБА_1 . ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки його реєстрація з 22.03.2014 р. підтверджена довідкою ЖКП “БРИЗ” від 27.03.2018 р. №957.
При цьому колегія суддів враховує, що Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ведуться та поповнюються тільки з 04.04.2016р., що підтверджується листом Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 12 грудня 2018 року. 
Слід також зазначити, що реєстр територіальних громад поповнюється також за рахунок інформації, наявній в Реєстрі виборців, проте без зазначення в такому випадку інформації щодо дати реєстрації за вказаною адресою.
Витяг з реєстру територіальної громади м. Миколаєва № 35.66-114669-2020 від 02.11.2020р. має відомості про реєстрацію ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_5 , але без зазначення дати реєстрації.
Аналіз зазначених обставин в їх сукупності, не спростовує дані, зазначені в довідці ЖКП “БРИЗ” від 27.03.2018 р. №957 щодо реєстрації ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина в спірній квартирі.
Не відповідають матеріалам справи також посилання приватного виконавця в апеляційній скарзі щодо не встановлення судом конкретної дати здійснення реєстрація проживання дитини та боржника ОСОБА_1 , оскільки в довідці від 27.03.2018 р. № 957, виданій ЖКП “БРИЗ”, зазначено, що в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 зареєстрована 16.08.2012 р., а її син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 - 22.03.2014 р. 
Враховує колегія суддів також те, що спірна квартира використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання. Дані ствердження ОСОБА_1 та її представника, не спростовані матеріалами справи.
До актів приватного виконавця від 06.06.2019р. та 29.03.2019р., в яких зазначено, що в квартирі АДРЕСА_6 зі слів сусідів боржник фактично постійно не проживає, місце постійного проживання боржника не відоме, тому перевірити майновий стан за місцем постійного проживання боржника неможливо, апеляційний суд відноситься критично, так як вони були складені за відсутності ОСОБА_1 , в них не зазначено прізвища сусідів, зі слів яких в акт внесена ця інформація, а особи (одні і ті ж), які зазначені в актах у якості понятих проживають за іншими адресами, а саме на по АДРЕСА_7 , отже не є сусідами ОСОБА_1 . Ці ж особи зазначені в якості понятих і в постанові опису та арешту майна боржника від 14.12.2019р.
Не заслуговують на увагу як на підставу для скасування ухвали суду також доводи апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що реєстрація неповнолітньої дитини в квартирі після укладення договору іпотеки, не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування, оскільки вимоги про визнання недійсним договору іпотеки у даній справі не заявлялися у встановленому законом порядку. Отримання ж згоди даного органу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, на час вчинення такого правочину, в даному випадку реалізації майна, право власності на яке або право користування яким має дитина є обов`язковим.
Доводи апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо того, що Закон України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті” не передбачає підстав для не вчинення дій, спрямованих на реалізацію арештованого майна та відмови у захисті порушених прав кредиторів, є суб`єктивним тлумаченням апелянтом діючого законодавства, оскільки, як правильно зазначає апелянт, Закон України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті” не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, він тільки унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання рішень шляхом звернення стягнення на іпотечне майно стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону, тобто носить тимчасовий характер.
Крім того, згідно з ч. 4 вказаного Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Отже положення Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”, як спеціального закону, підлягають застосуванню і під час здійснення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі і реалізації арештованого в стадії виконавчого провадження майна боржника за валютним кредитним договором.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційних скарг містять суб`єктивне тлумачення апелянтами як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлені на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні ухвали були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
За таких обставин апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А: 
Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року