УХВАЛА

15 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 140/2489/20
адміністративне провадження № К/9901/24456/20

Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вопак - Трейд»
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 року
у справі № 140/2489/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вопак-Трейд» до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору   - Акціонерне Товариство «АЛЬФА-БАНК»   про визнання протиправною та скасування оцінки, -

УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вопак - Трейд» звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору   - Акціонерне Товариство «АЛЬФА-БАНК»   про визнання протиправною та скасування оцінки.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове, яким визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича по визначенню вартості (оцінці) нерухомого майна, що розташоване за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул.  Клима Савура, 21а, та складається з об`єктів: 
-          нежитлової будівлі, продовольчий двоповерховий склад з підвалом В-2 загальною площею 1 565,7 кв. м., (2 971 220,00 грн.); 
-          складу-магазину /літер Н-2/, загальною площею 2 570,5 кв. м., (4 877 454,00 грн.);
-          адміністративного будинку (літер К-2/ загальною площею 960,1 кв. м, (1 821 977,00 грн.); 
-          продовольчого складу двоповерхового з підвалом Д-2, загальною площею 2 355,4 кв.м. (4 469 829,00 грн.), яка була визначена приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранком Дмитром Вікторовичем в загальному розмірі 14   140   480, 00 грн. і зазначена в повідомленні «Щодо вартості майна» від 14.02.2020 року №582 (на підставі Звіту за результатами проведення оцінки вартості майна, підготовленого товариством з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба»)   та скасувати оцінку вартості комплексу нерухомого майна, що розташоване за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул.  Клима Савура, 21а.
Пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою  і  третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частинах другій  і  третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У випадку посилання скаржником на пункт 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, як на підставу касаційного оскарження, скаржнику необхідно зазначити конкретну норму, яку застосував суд апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права саме у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, з посиланням на конкретну постанову Верховного Суду, у якій такий висновок викладено.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, судом встановлено, що посилаючись на пункт 1 частини четвертої   статті 328 КАС України, позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму права, а саме статтю 57 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12 червня 2019 року у справі №308/12150/16-ц та порушив норми процесуального права, а саме - статті 90, 242 КАС України. Також, апеляційним судом в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування  висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №308/12150/16-ц.
Так, позивачем зазначено висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №308/12150/16-ц про визнання недійсною оцінки нерухомого майна у межах процедури виконавчого провадження, з огляду на розбіжність у визначенні орієнтованої вартості зазначеного майна і з метою недопущення реалізації описаного й арештованого майна за заниженою оцінкою, що може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді недоотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості.
Проте, висновок про визнання недійсною оцінки нерухомого майна у постанові Верховного Суду, не можна розцінювати як такий, що є висновком із застосування норми права у подібних правовідносинах відносно касаційної скарги позивача. Скаржник, посилаючись на невірне застосування судами першої та апеляційної інстанції статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», не зазначає, в якій частині та яким чином суди невірно застосували цю норму права та відійшли від висновку, викладеного Верховним Судом,  а також, яким чином вищезазначена норма права має бути застосована судом. Натомість, скаржник зазначає про надання судом переваги одному доказу над іншим, неврахування інших доказів, що не є підставою для касаційного оскарження, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, наведене скаржником обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з частиною 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладені скаржником та зазначені в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Враховуючи викладене, скаржником не доведено наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та невикладення з належним обґрунтуванням Товариством з обмеженою відповідальністю «Вопак - Трейд» у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, 328, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вопак - Трейд» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 року у справі № 140/2489/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вопак-Трейд» до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору   - Акціонерне Товариство «АЛЬФА-БАНК»   про визнання протиправною та скасування оцінки-повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.          

Суддя-доповідач                                                                                             В.Е. Мацедонська