Ухвала
05 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 2-6165/11
провадження № 61-13435ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року про закриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
особа, яка подала апеляційну скаргу, -  ОСОБА_1 ,
ВСТАНОВИВ
У листопаді 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» (далі - ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що 16 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №14.13641, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 350 000 грн зі сплатою процентів  за користування кредитом у розмірі 20% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення - 16 жовтня 2014 року. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 та між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 були укладені договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язалися солідарно відповідати перед банком за своєчасне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору. 12 січня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» укладено договір поруки № 467, за умовами якого товариство зобов`язалось відповідати перед банком за своєчасне виконання  ОСОБА_2 умов кредитного договору, ліміт відповідальності поручителя складає 200 грн. 
Своїх зобов`язань за кредитним договором  ОСОБА_2 не виконував, а тому станом на 07 травня 2010 року утворилася заборгованість у сумі 459 373,52 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 
323 981,23 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 96 827,04 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 16 452,33 грн, а також штрафів відповідно до договору: 250 грн - штраф (фіксована частина), 21 863,02 грн - штраф (процентна складова). Добровільно позичальник та поручителі не погашають заборгованість за кредитним договором, що було підставою звернення банку до суду. 
Враховуючи наведені обставини, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 14.13641 від 16 жовтня 
2007 року в розмірі 459 173,52 грн, стягнути з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 14.13641 
від 16 жовтня 2007 року у розмірі 200 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2011 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення кредитного договору №14.13641 від 16 жовтня 2007 року 459 173,52 грн, стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №14.13641 від 16 жовтня 2007 року 200 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
21 лютого 2020 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду від 27 січня 2011 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 27 січня 2011 року закрито на підставі пункту 3 частини першої 
статті 362 ЦПК України. 
Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходів із того, що ОСОБА_3 - чоловік апелянта ОСОБА_1 , є поручителем за договором поруки від 16 жовтня 2007 року, а крім того ним 16 жовтня 
2007 року укладено із банком договір застави вантажного автотранспорту - автомобіля КАМАЗ 1987 року випуску. Вказані договори не оспорювались у встановленому порядку. ОСОБА_1 не є стороною кредитного договору від 16 жовтня 2007 року. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 рішенням Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 27 січня 2011 року не вирішувались.
04 вересня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1  звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою в справі 
№ 2-6165/11 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 
2020 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити в суд апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 3 статті 394 цього Кодексу.
Клопотання про поновлення строку обґрунтовано тим, що вперше касаційну скаргу на вказане судове рішення ОСОБА_1 було подано у серпні 2020 року, однак було повернуто ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2020 року.
Обставини викладені у клопотанні про поновлення строку, підтверджені наявними у розпорядженні Верховного Суду матеріалами та є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справах 
«Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», «Шамоян проти Вірменії»).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Ціна позову у справі № 2-6165/11 становить 459 373,52 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн), де 2 102 грн розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року.
Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) 
пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона позбавлена права на судовий захист є помилковими, оскільки законодавством України передбачено як механізм визначення в межах виконавчого провадження частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, так і право одного із подружжя пред`явити позов про поділ спільного майна. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в цивільній справі № 2-6165/11.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                                                                                                                  Є. В. Синельников
                                                                                                                  С. Ф. Хопта