ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року 
м. Київ
Справа №  927/57/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,  за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І., та представників: офісу ГПУ: Шекшеєва В.С. позивача: Карась А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл Інвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.05.2019  у справі № 927/57/19  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл Інвест" до Державного підприємства "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Бахмацька районна державна адміністрація, за участю Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави про припинення права постійного користування та визнання права користування земельною ділянкою,	

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілл Інвест" звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" про припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою за собою, обґрунтованим набуттям права власності на розташоване на цій земельній ділянці нерухоме майно та положеннями статті 377 ЦК України та статей 120, 141 ЗК України.
Розглядаючи заявлені вимоги на підставі наданих обома сторонами доказів, суди встановили, що земельна ділянка, право користування якою просить визнати за собою позивач, була надана відповідачу на підставі розпорядження Бахмацької районної державної адміністрації від 01.07.2011 № 387 на праві постійного користування для обслуговування виробничої бази. Згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 376800 від 11.08.2011 площа належної відповідачу ділянки складає 11,3960 га, розташована вона за адресою: м. Бахмач Бахмацького району Чернігівської області, вул. Східна, 13. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.12.2018, вищевказана земельна ділянка має кадастровий номер 7420389500:08:000:0584. Державну реєстрацію земельної ділянки було проведено 11.08.2011.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 у справі № 825/2374/17 Головному управлінню ДФС у Чернігівській області надано дозвіл на погашення податкового боргу у сумі 2581706,36 грн за рахунок майна ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів", що перебуває у податковій заставі. 20.12.2018 за результатами аукціону між Головним управлінням ДФС у Чернігівській області в особі ТОВ "Центр брокерських послуг" (Продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОУ" (Покупцем) укладено договір №78/18-Д купівлі - продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, на умовах якого, продавець продав, а покупець придбав на аукціоні майно: будівлі та споруди у кількості 33 найменування, загальною площею 25956,20 м2. Майно, що продається за цим договором, належить ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" і перебуває на балансі філії "Хлібна база № 87" ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів", розташоване за адресою: м. Бахмач, вул. Східна, 13.
З  відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.12.2018 № 151067998 та від 28.12.2018 № 151528699, судами встановлено, що 24 і 26 грудня 2018 року, право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі - продажу майна платника податків від 20.12.2018 № 78/18-Д, укладеного між Головним управлінням ДФС у Чернігівській області та ТОВ "АГРОУ", зареєстровано за ТОВ "МІЛЛ ІНВЕСТ". Нерухоме майно розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 7420389500:08:000:0584. 
Судами з`ясовано, що позивач звертався до відповідача з пропозицією відмовитись від постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер 7420389500:08:000:0584) на користь ТОВ "МІЛЛ ІНВЕСТ", після відмови у задоволенні якої звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, суди на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.01.2019 № 153353206, з`ясували, що на момент розгляду даної справи на земельній ділянці площею 11,3960 га (кадастровий номер 7420389500:08:000:0584) за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, вул. Східна, 13 знаходяться 17 об`єктів нерухомого майна, що є державною власністю та належать ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" на праві повного господарського відання і знаходяться на балансі філії "Хлібна база № 87" ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів". 
За висновками судів обох інстанцій, після набуття позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна, право користування відповідачем земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти, припинилося в силу прямої норми закону. 
Позивачем не було подано доказів, які підтверджували б площу земельної ділянки, на якій розташоване придбане ним нерухоме майно, та яка необхідна для обслуговування такого майна.
Щодо вимог про припинення права постійного користування ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" земельною ділянкою (кадастровий номер 7420389500:08:000:0584), посвідченого Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 11 серпня 2011 серії ЯЯ № 376800, то суди обох інстанцій, врахувавши встановлену обставину перебування на вказаній ділянці 17 об`єктів нерухомого майна, що є державною власністю та належать відповідачу, зазначили про відсутність підстав для задоволення і цієї частини позовних вимог.
За таких обставин, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.05.2019 (суддя Сидоренко А.С.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 (судді Скрипка  І.М. Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.) в позові відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове - про задоволення позову.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявлених вимог скаржник стверджує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, зроблено помилкові висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову, не враховано висновки Верховного Суду щодо частини вимог, щодо решти - про відсутність відповідного висновку.
Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до статті 120 ЗК України перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.
Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.
У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). 
Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.
За висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. 
Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. У пункті 49 цієї ж постанови зазначено, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
При цьому, в даному випадку припинення права користування частиною земельної ділянки відбувається автоматично, в силу прямої норми закону (стаття 120, пункт "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України) і не потребує прийняття судового рішення.
В той же час, ТОВ "МІЛЛ ІНВЕСТ" не відноситься до кола осіб, які згідно ст. 92 Земельного кодексу України, можуть набувати права постійного користування земельною ділянкою. 
Тому позивач після набуття права власності на об`єкти нерухомого майна набув право на оформлення відповідного права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.
Статтями 122 та 123 ЗК Кодексу встановлено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до частин 2, 3 статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У відповідності до статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Таким чином, земельне законодавство вимагає оформлення прав на земельні ділянки за певною процедурою, яку не можна підміняти судовим рішенням.
Як свідчать встановлені судами обставини, позивач має право на одержання земельної ділянки у користування, однак розглянути це питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. 
Заявляючи вимоги про визнання права користування всією земельною ділянкою (кадастровий номер 7420389500:08:000:0584), на якій також розташовані належні на праві власності відповідачу 17 об`єктів нерухомого майна, позивач не надав доказів, які підтверджували б площу земельної ділянки під придбаним нерухомим майном, а також площу, необхідну для обслуговування майна. До того ж, позивач чітко не вказує яке саме право користування земельною ділянкою він просить визнати, оскільки Земельним кодексом України встановлюються декілька видів користування землею: право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки, право земельного сервітуту, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови.
Враховуючи зазначені обставини, а також з огляду на те, що для оформлення у встановленому порядку свого права користування на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташоване нерухоме майно, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, позивач має звернутись до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Водночас судами правильно враховано, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку. 
Між тим матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не визнає або оспорює право позивача на земельну ділянку під об`єктами нерухомості позивача, що також підтверджує правильність висновків судів щодо безпідставності заявлених вимог.
Посилання скаржника не неврахування висновків Верховного Суду щодо наявності підстав для припинення права користування земельною ділянкою у подібних правовідносинах колегією суддів не приймаються, оскільки у всіх зазначених скаржником справах не існувало такої обставини, як перебування на спірній земельній ділянці нерухомого майна користувача цією ділянкою, яка є безумовною підставою для відмови позивачу у позбавленні відповідача законного права користування земельною ділянкою.
За висновком колегії суддів, доводи скаржника про порушення його прав відповідачем у даній справі насправді не свідчать про існування господарського спору щодо порушених у позові питань, а дійсною метою порушення даного судового процесу є намагання позивача оформити наявне в нього право користування землею в обхід встановленого законодавством порядку.
Щодо заперечень скаржника проти вступу прокурора у справу на стороні відповідача з посиланням на порушення основ господарського судочинства, то судом апеляційної інстанції повно та всебічно спростовано відповідні доводи, і така позиція відповідає висновкам у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про безпідставність та недоведеність позовних вимог у даній справі, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін з віднесенням судових витрат, відповідно до статті 129 ГПК України, на заявника касаційної скарги.
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл Інвест" залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2020 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.05.2019 у справі № 927/57/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя	Могил С.К.   	
Судді:	Волковицька Н.О.	
 	Случ О.В.