ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року	Львів	Справа № 500/2592/19 пров. № А/857/9897/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
представник позивача:  не з`явився 
представник відповідача: не з`явився  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 500/2592/19 за адміністративним позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-
суддя в 1-й інстанції – Шульгач М.П.,
час ухвалення рішення – не зазначено.,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 31745,36 грн..
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року даний позов залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, - задоволено. Стягнуто з Львівського державного університету внутрішніх справ (вул. Городоцька, 26, м. Львів, код ЄДРПОУ 08571995) в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2228,30 грн..

Не погоджуючись з додатковим рішенням, Львівський державний університет внутрішніх справ оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що додаткове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та відмовити в задоволенні заяви повністю.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка вказує, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Натомість, у даній справі позову задоволено не було. 
Вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що під час розгляду справи представник відповідача заявив клопотання про стягнення в користь відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката.
04 лютого 2020 року після винесення судом першої інстанції ухвали у даній справі представник відповідача Гораль А.Р. надіслав до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (клопотання отримане судом 06 лютого 2020 року), в якому просить вирішити питання судових витрат та стягнути на користь ОСОБА_1 сплачених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2228,30 грн.
На обґрунтування вимог поданої заяви представник відповідача зазначив, що в межах розгляду Тернопільським окружним адміністративним судом адміністративної справи № 500/2592/19 громадянину ОСОБА_1 були надані послуги професійної правничої допомоги вартістю 2000 грн, які ним оплачені відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 04 лютого 2020 року № 2. Крім цього, відповідно до акту компенсації витрат №1 від 04 лютого 2020 року громадянин ОСОБА_1 компенсував адвокату Гораль А. Р. витрати на забезпечення професійної правничої допомоги у розмірі 228 грн 30 коп., зокрема, судові витрати (проведення досліджень, відрядження, транспортні витрати), витрати на друк та копіювання документів, поштові витрати.

10 лютого 2019 року позивачем подано заперечення проти заяви про розподіл судових витрат, у якому вказує на її необґрунтованість з огляду на зміст частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи заяву про прийняття додаткового рішення, суд першої інстанції зазначив, що представником відповідача було дотримано норми ст. 143 КАС України, оскільки до закінчення судових дебатів в суді було заявлено клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також, 04.02.2020 були надіслані матеріали які підтверджують розмір понесених витрат, а тому подане клопотання слід задовольнити.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.3, 4 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з ч.6 ст.135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як слідує з матеріалів справи, представником відповідача заявлені до відшкодування відповідачу витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою у зв`язку з судовим розглядом справи, в загальному розмірі 2228 грн 30 коп..
На підтвердження факту надання правової допомоги представником відповідача представлено копії наступних документів:
-          договір про надання правової допомоги № 1/6 від 25.08.2019, згідно з яким правничу допомогу відповідачу надано адвокатом ОСОБА_2 ;
-          додаткова угода № 1 як додаток до договору про надання правової допомоги № 1/6 від 25.08.2019;
-          акт приймання –передавання наданих послуг №2 від 04 лютого 2020 року, згідно з яким відповідачу були надані наступні послуги, загальною вартістю 2000 грн:
ознайомлення з адміністративним позовом (30 хв);
підготовка та направлення до суду відзиву на адміністративний позов (2 год);
ознайомлення із матеріалами адміністративної справи;
підготовка та подання заяви про залишення позову без розгляду (30хв);
участь в судовому засіданні суду першої інстанції (30 хв);
-          платіжна квитанція АТ «Ощадбанк», якою підтверджується перерахування ОСОБА_1 адвокату Гораль А.Р. коштів у розмірі 2000 грн;
-          акт компенсації витрат №1 від 04 лютого 2020 року, згідно з яким, адвокатом понесені додаткові витрати на забезпечення професійної правничої допомоги у розмірі 228 грн 30 коп;
-          платіжна квитанція АТ «Ощадбанк», якою підтверджується перерахування ОСОБА_1 адвокату Гораль А.Р. коштів у розмірі 228 грн 30 коп..

Що стосується доводів скаржника про неспівмірність витрат на правову допомогу у конкретній справі, колегія суддів звертає увагу, що позивач не обґрунтував своєї позиції щодо вказаного та не зазначив яким вважається розмір гонорару адвокату співмірним.

Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу, у зв`язку з судовим розглядом справи.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції невірно стягнуто судові витрати за рахунок позивача, оскільки така компенсація має проводитись за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 5 ст. 139 КАС України, на яку посилається апелянт, передбачає, що судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач - Львівський державний університет внутрішніх справ при звернені до суду не був звільнений від сплати судових витрат.
Більше того, приписами ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 

Як вище встановлено, відповідач поніс витрати на правову допомогу, таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданих послуг, колегія суддів вважає обґрунтований висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви стосовно розподілу судових витрат, шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2228,30 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись  ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, 250, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 500/2592/19 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.