ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6617/19                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря Лисенко І.Д., 
розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду 23 червня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - за формою «Р» № 0003063304 від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., - за формою «ПС» № 0003043304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» №0003073304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» №0003053304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.;
- визнати протиправними та скасувати рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № 0003033304 від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. - № 0003093304 від 24.10.2019 року;
- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату (недоїмки) № Ф-0003083304 від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення Головного управління ДПС у Київській області прийняті з порушенням норм діючого законодавства, оскільки при їх прийнятті відповідач дійшов помилкових висновків щодо ведення ним господарської діяльності та несплати у зв`язку з цим податків, що підлягають обов`язковій сплаті до бюджету. Позивач наголошує, що дохід, отриманий фізичною особою від продажу нерухомого майна оподатковується у порядку, передбаченому п.п.171.1-171.2. ПК України. Позивач вказує, що відповідач безпідставно ототожнив його як фізичну особу громадянина з фізичною особою-підприємцем, оскільки він не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Вказує, що закон не забороняє йому, як фізичній особі, здійснювати будівництво житлових будинків у встановленому законом порядку та в подальшому здійснювати продаж таких будинків (майнових прав), тому його дії в цьому випадку не можуть бути кваліфіковані як будь-яке порушення вимог податкового чи іншого законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року позов задоволено повністю
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем Головним управлінням ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 23 червня 2020 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, а саме п. 185.1 ст. 185, ст.188, п.198.2, п. 198.3, п.198.6, ст. 198, п.200.1 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу та норми процесуального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 виданим Фастівським МРВ ГУ МВС України у Київській області 25.02.2020 (т.1, а.с.82).
З метою отримання інформації та її документального підтвердження щодо отримання доходу від продажу об`єктів нерухомого майна та понесених для його отримання витрат ОСОБА_1 направлено письмовий запит №3975/Я/10-36-13-03 від 15.02.2019 (т.1, а.с.107-108).
Наказом Головного управління ДПС у Київській області №210 від 12.09.2019 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 " призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна (т.1, а.с.112).
Згідно повідомлення №25/10-36-33-04 від 12.09.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі наказу №210 від 12.09.2019 буде проведено з 20.09.2019 терміном 5 робочих днів (т.1, а.с.113-144).
У період з 20.09.2019 по 26.09.2019 на підставі п.п.78.1.1, п.п.78.1.2, п.п.78.1.13 ст.78, ст. 79 Податкового кодексу України та наказу №210 від 12.09.2019 головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і самозайнятих осіб ГУ ДПС у Київській області ОСОБА_2 , заступником начальника відділу планування контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і само зайнятих осіб ГУ ДПС у Київській області Щербиною М.В. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2012 по 31.12.2018.
За результатами проведеної перевірки складено акт №114/10-36-33-04/ НОМЕР_2 від 03.10.2019 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажу нерухомого майна за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 (далі - Акт перевірки), в якому встановлено наступні порушення:
- Пункту 44.1 ст.44, п.177.10 ст.177 Кодексу в частині не надання книги обліку доходів і витрат.
- Абз.1 п.2 ч.І ст.7, п.11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) в частині заниження єдиного соціального внеску за період з 01.01.2012 по 31.12.2018 у розмірі 145318,80 грн., в т.ч. за 2012 рік 0,00 грн., 2013 рік 0,00 грн., за 2014 рік 0,00 грн., за 2015 рік 0,00 грн., за 2016 рік 0,00 грн., за 2017 рік 0,00 грн., за 2018 рік 145318,80 грн.
- Пунктів 2, 9 та 11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.215 №435 в частині неподання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2012,2015,2017 та 2018 роки.
- Пункту 49.2 ст.49, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, абз.2 п.177.11 ст.177 в частині неподання ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за 2015 2018 роки.
- Пункту 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1, п.200.2 ст.200, п. 203.2 ст.203 Кодексу в частині заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету у сумі 280765,00 грн., в т.ч. за 2016 рік у сумі 120123,60 грн., 2017 рік у сумі 160641,40 грн. 
- Частини 7 п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Кодексу в частині порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку із здійсненням видів діяльності, не зазначених у реєстрі платника єдиного податку.
- Пункту 1 ст. З Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями).
- Статті 58, частини 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-ІУ в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.
- Статті 18 Закону України від 15.05.2003 року №755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи - підприємця (т.1, а.с.52-78).
На підставі вищезазначених висновків акту перевірки відповідачем винесено наступні рішення:
- податкові-повідомлення рішення за формою «Р» № 0003063304 від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350956,25 коп., - за формою «ПС» № 0003043304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № 0003073304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № 0003053304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.;
- рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № 0003033304 від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14531,88 грн. - № 0003093304 від 24.10.2019 року;
- вимога про сплату (недоїмки) № Ф-0003083304 від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145318,80 (а.с.43-49). 
Позивач, вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що положення чинного законодавства, в тому числі й податкового, не містять норм, які б уповноважували контролюючі органи чи припускали можливість нарахування податкових зобов`язань фізичній особі у разі виявлення факту провадження такою особою підприємницької діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.
З таким висновком апеляційний суд погоджується, враховуючи наступне.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, апеляційний суд зазначає, що законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України. 
Особливості проведення документальної невиїзної перевірки внормовано положеннями статті 79 Податкового Кодексу України, відповідно до пункту 79.2 якої документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. 
Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений до її початку. 
В матеріалах справи відсутні докази направлення наказу №210 від 12.09.2019 та повідомлення №25/10-36-33-04 від 12.09.2019 ОСОБА_1 . 
Відтак, позивач до початку проведення перевірки контролюючим органом не був ознайомлений про факт проведення такої перевірки.
Проведення контролюючим органом невиїзної податкової перевірки до настання події вручення поштового відправлення із рішенням контролюючого органу про призначення перевірки або до настання засвідченої поштою події неможливості вручення такого поштового відправлення створили для платника податків негативні юридичні наслідки у вигляді обізнаністю із проведенням перевірки, позбавлення права подати заяву про проведення виїзної перевірки, позбавлення права подати документи, пов`язані із предметом перевірки.
З огляду на застереження, що містяться у пункті 79.2 статті 79 Податкового Кодексу України, про неможливість проведення перевірки без отримання доказів вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, у податкового органу були відсутні правові підстав для проведення перевірки. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Крім того, як вбачається з наказу №210 від 12.09.2019, у ньому, крім власне посилання на вищезгаданий п.п. 78.1.1. ПК України, міститься також посилання на п.п. 78.1.13 ПК України, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, у т.ч. щодо здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, посилання на що відсутнє в наведеному наказі.
За наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що призначення перевірки оскаржуваним наказом відбулось також і без дотримання вимог п.п.78.1.13 ПК України та в порушення вказаних вимог, що, у свою чергу, також зумовлює висновок про протиправність оскаржуваного наказу з підстав призначення перевірки на підставі п.п.78.1.13 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17.
Як наслідок Акт перевірки з викладеними у ньому висновками є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, що виключає компетенцію контролюючого органу вважати доведеними викладені у ньому факти податкових та інших правопорушень, а тому прийняті на його підставі рішення про визначення податкових зобов`язань та штрафів, вимога про сплату боргу (недоїмки) не можуть бути визнані правомірними.
Отже, прийняття на підставі юридично дефектного Акта перевірки спірних рішень винесених Головним управлінням ДПС у Київській області є самостійною процесуальної підставою для визнання їх протиправними та скасуванню.
Крім того, відповідно до приписів статті 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.
Юридичний статус "фізична особа-підприємець" сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності.
Стаття 24 Цивільного кодексу України встановлює, що фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження.
Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.
Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Таким чином, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності слід чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно з частиною другою статті 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 № 3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Отже, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.
Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що така діяльність передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.
Разом з тим, суд звертає увагу, що громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, є таким після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур.
Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 55 ГК України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація проводиться за заявницьким принципом.
Тобто, реєстрація фізичної особи підприємцем проводиться лише за наявності відповідного наміру (волевиявлення), який реалізується шляхом подання відповідної заяви.
Виходячи із цього суд першої інстанції правильно зазначено, що законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця без реєстрації такого статусу особою у спосіб передбаченим законодавством України, в тому числі й за рішенням будь якого суб`єкта владних повноважень. Вчинення відповідних дій суб`єктом владних повноважень свідчить про порушення принципу належного урядування та безпідставне втручання до майнових прав фізичної особи.
В матеріалах справи докази, що підтверджують реєстрацію ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємцем, відсутні.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що фізична особа ОСОБА_1 є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_3 та здійснював продаж квартир фізичним особам за нотаріально посвідченими договорами (а.с.61).
Відмінність підходів щодо оподаткування згаданих операцій з продажу квартир полягає у тому, що позивач вважає, що вказані операції, податковим агентом при оформленні яких виступає нотаріус, оподатковуються як дохід фізичної особи за правилами п.п. 172.2. ПК України та за ставкою 5 %.
У той же час, контролюючий орган, вказуючи на те, що позивач не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, вважає, що позивачем фактично здійснюється підприємницька діяльність та ОСОБА_1 фактично є підприємцем, хоча і без реєстрації, а тому, на думку відповідача, дохід від продажу квартир підлягає оподаткуванню згідно з п. 177.1 ПК України, як дохід фізичної особи - підприємця, отриманий протягом календарного року від провадження господарської діяльності з оподаткуванням за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ПК України (18 %).
Так, відповідно до п. 172.2. ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 167.2. ПК України, посилання на яку прямо міститься у п. 172.2. ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом, що має місце у даному випадку виходячи із змісту п. 172.2. ПК України щодо посилання, крім іншого, на ставку у розмірі 5 %.
З аналізу вказаних норм вбачається, що вони є спеціальними та застосовуються за наведених у п. 172.2. ПК України умов, яким відповідають проведені операції з продажу квартир позивачем.
Так, правила п. 172.2. ПК України застосовуються у випадку продажу протягом звітного періоду більш як одного з об`єктів нерухомості.
При цьому, гранична межа кількості таких операцій за такий період, чи вартості таких операцій, - не обмежена, а тому відсутні обмеження для застосування положень п. 172.2. ПК України при продажу фізичною особою (не підприємцем) більше одного об`єкту нерухомості протягом звітного періоду.
Отже, вказані положення прямо, беззастережно та чітко визначають правила застосування п. 172.2. ПК України та підстав застосовувати іншу норму немає.
За таких обставин, суд вважає, що за наведені вище операції позивач правомірно застосовував ставку оподаткування у розмірі 5 відсотків.
Твердження контролюючого органу щодо прирівняння позивача для цілей оподаткування до суб`єктів господарської діяльності та застосування до позивача правил для оподаткування фізичних осіб - підприємців, обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки такі правила не встановлені ПК України, а примусова реєстрація статусу підприємця законодавством не передбачена.
Щодо висновків контролюючого органу щодо порушень позивачем вимог пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, суд зазначає, що вказана норма застосовується також виключно щодо фізичних осіб-підприємців, яким позивач не є, що виключає можливість застосування до позивача правових наслідків порушень вказаних норм права.
Таким чином, відповідачем не доведено обставин, які б слугували підставою для оподаткування доходу, отриманого позивачем за результатами спірних операцій із продажу нерухомості, за правилами статті 177 ПК України  та зобов`язували б позивача подавати декларацію про доходи, одержані як суб`єктом підприємницької діяльності в порядку п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України.
Необґрунтованим є донарахування відповідачем ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки у нього, як у фізичної особи відсутнє зобов`язання нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Дана норма закону передбачає подання звітності та сплату до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску фізичними особами-підприємцями. Аналогічних вимог, які б стосувалися фізичних осіб, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що порушень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з боку позивача не відбулося.
Крім того, судом першої інстанції правильно проаналізовано положення статті 111 ПК України, ст. 164 КУпАП та зазначено, що у разі встановлення факту провадження фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації як фізичної особи-підприємця настає відповідальність, передбачена законодавством. При цьому, положення чинного законодавства, в тому числі й податкового, не містять норм, які б уповноважували контролюючі органи чи припускали можливість нарахування податкових зобов`язань фізичній особі у разі виявлення факту провадження такою особою підприємницької діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняті контролюючим органом податкові-повідомлення рішення за формою «Р» № 0003063304 від 24.10 2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість в сумі 350 956, 25 коп., - за формою «ПС» № 0003043304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) в сумі 510 грн. за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - за формою «С» № 0003073304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та/або пені за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормативне регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів в сумі 1 грн., - за формою «ПС» № 0003053304 від 24.10.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 680 грн.; - рішення: - про застосування штрафних санкцій за неподання несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн. № 0003033304 від 23.08.2019 року; - про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14 531, 88 грн. - № 0003093304 від 24.10.2019 року; - вимогу про сплату (недоїмки) № Ф-0003083304 від 24.10.2019 року зі сплати єдиного внеску в сумі 145 318,80 є необґрунтованими та безпідставними, а отже підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: 

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2020 року.