ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» листопада 2020 року м. Херсон

Справа № 664/1867/20 
Провадження № 22-ц/819/1577/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)	Кузнєцової О.А.	
суддів:	Вейтас І.В.,	
  	Радченка С.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Заславець Н.В. від 12 серпня 2020 року у справі позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 02 липня 2010 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання останньою заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом у заяві ОСОБА_2 підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Банку, які були наданні їй для ознайомлення в письмовій формі.
Згідно умов зазначеного договору Банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазаначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувавася. Згідно умов укладеного договору сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, проценти від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд», а також встановленні пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи. 
Оскільки Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, а ОСОБА_1 неналежним чином виконувала зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2020 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 47 512,18 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 39 415,01 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 5 358,49 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 238,68 грн., Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в зазначеному розмірі та судові витрати в розмірі 2 102,00 грн..
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року позовні вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 39 415,01 грн. та судові витрати в сумі 394,20 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити в повному обсязі.
Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконала умов укладеного з Банком кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому заявлені до неї вимоги про стягнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 31 травня 2020 року становить 39 415,01 грн., підлягають задоволенню. 
В задоволенні іншої частини позову суд відмовив, зазначивши, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) відсутні, оскільки Банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг, відповідачем не підписаний, тому не свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому умов щодо ціни договору, а також встановленої відповідальності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Як вбачається із матеріалів справи, 02 липня 2010 року сторони по справі уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку (а.с.20).
Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявила бажання відкрити на своє ім`я платіжну карту та погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
У анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 та відмітка про те, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними. Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору.
Згідно наданого Банком розрахунку, станом на 31 травня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у загальному розмірі 39 415,18 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 39 415,01 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 5 358,49 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 238,68 грн. (а.с.8-11, 12-13).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 02 липня 2010 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками та, штрафів. 
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, Банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 липня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг  в ПриватБанку у редакції, що діяла на момент підписання заяви, як невід`ємної частини спірного договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», наданий Банком, містить відомості щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань (а.с. 21).
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, серед іншого, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови (а.с.22-53).
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил та саме зазначений Банком витяг з Тарифів, і саме у вказаній ним редакції розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань та саме в зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (02 липня 2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у липні 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та посилатися на витяг з Тарифів у будь-яких редакціях , що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, надані Банком витяг з Умов та посилання на витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, які містяться в матеріалах даної справи та на які посилається Банк у своїй позовній заяві, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив Банку у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафу за порушення строків платежів у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 02 лирня 2010 року, так як витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. 
Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які, відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, має враховувати суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, твердження позивача про помилковий висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та порушення судом положень статей 1054,1048 ЦК України, зокрема щодо права позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики та обов`язку позичальника сплатити відсотки, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,  1048 ЦК України, позивач не пред`являв.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач не позбавлений права здійснювати захист своїх інтересів щодо стягнення процентів за договором кредиту на підставі закону, в тому числі і в судовому порядку.
Не спростовують такий висновок суду доводи позивача про те, що відповідач умови надання банківських послуг не заперечував, що на думку Банку є достатньою підставою для стягнення із позичальника крім тіла кредиту, ще і нарахованих відсотків та неустойки, оскільки визначальним у даному випадку є встановлення обставин про додержання письмової форми при укладанні договору споживчого кредиту, і лише у випадку доведення факту дотримання обов`язкової форми такого договору можна розцінювати вказані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну складову змісту договору разом із анкетою-заявою.
Доводи апеляційної скарги щодо визнання відповідачем умов укладеного договору з огляду на часткову сплату ним заборгованості за кредитом суд до уваги не приймає, оскільки надана позивачем у підтвердження викладених доводів виписка з банківського рахунку не свідчить про погодження відповідачем умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а лише відображає інформацію про рух коштів та їх списання банком з кредитної картки з визначенням проведеної ним операції та суми на балансі рахунку.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування в цій частині та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі відсутні.
В іншій частині рішення суду, в тому числі щодо розподілу судових витрат, не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом на предмет його законності та обгрунтованості.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381-384,390  ЦПК України суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                      О.А. Кузнєцова 

Судді:                     І.В. Вейтас     

                                                             С.В. Радченко