ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2020 року
м. Харків
справа №645/5709/19
провадження №22-ц/818/4482/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря:.Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року у складі судді Горпинич О.В.,-

в с т а н о в и в:

09 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути майнову шкоду у розмірі 185 665 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. та на виготовлення копій додатків - 162,50 грн. 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 182 776,00 грн.., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Зазначає, що додані до позову ОСОБА_1 ксерокопії судової пожежно-технічної експертизи та судової будівельно-технічної експертизи, які проведені за постановами слідчого в рамках кримінального провадження, не можуть бути належними і достатніми доказами його вини у пожежі, Його вина у виникненні пожежі досудовим розслідуванням не встановлена, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Зазначає, що в діях позивача є порушення правил пожежної безпеки, які призвели до розповсюдження пожежі, оскільки прилегла територія домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 заросла сухою травою, і саме по ній вогонь розповсюдився і на нежитлові приміщення позивача.
Також зазначає, що при визначенні вартості ремонтно-будівельних робіт, судовим експертом не враховано фізичний знос надвірних будівель, які були в експлуатації понад 45 років. Характеристика деяких елементів літньої кухні та сараю, вказані у висновку експерта, не відповідають характеристикам цих елементів, що зазначені в технічному паспорті на житловий будинок. Тому, такий висновок експерта не може бути прийнятий судом до уваги, та не може бути належним та допустимим доказом розміру завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди.
Вказує, що при визначення розміру відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції не врахував, що від пожежі він зазнав значних матеріальних збитків, оскільки згорів належний йому житловий будинок, а також зазнав фізичних страждань, отримавши опіки тіла. Ксерокопія виписки з медичної картки ОСОБА_1 не може вважатися належним доказом спричинення шкоди її здоров`ю, з вини відповідача, оскільки позивач проходила лікування з приводу захворювання, яким вона страждає з 2016 року.
Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, апеляційна скарга не містить. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін.
Вказує, що доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду. Викладені ним обставини і причини пожежі перекручені і спотворені, а доводи та заперечення його вини є надуманими з метою уникнути цивільної відповідальності за спричинену їй матеріальну і моральну шкоду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині позовних вимог, у задоволені яких відмовлено, рішення суду у зазначеній частині не переглядається. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, в частині стягнення матеріальної шкоди, у розмірі 182 776 грн,, суд прийняв як допустимий доказ проведену у кримінальному провадженні судову будівельно-технічну експертизу № 128927 від 31.10.2017 року та прийшов до висновку, що пожежа сталася саме з вини відповідача, який повинен відшкодувати шкоду, завдану позивачу. Крім того, суд вважав не в повній мірі доведеними вимоги позивача щодо вартості майна, яке було знищено під час пожежі. 
Частково задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві була завдана моральна шкода, у зв`язку із втратою її майна, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, часу та зусиль, які необхідні були для відновлення попереднього стану, але  позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі 20000 грн., а тому визначаючи суму моральної шкоди, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характеру та обсягу моральних страждань, суд прийшов до висновку, про стягнення на відшкодування моральної шкоди суми 3000,00 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн., суд прийшов до висновку, що позивачкою не надано належних, допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу. Також, суд вважав такими, що не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування витрат на виготовлення копій додатків, як такі, що не передбачені ст. 133 ЦПК України. 
Висновки суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.2018 року, виданого держаним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2018 року ( т. 1 а.с. 7-9).
21.08.2017 року сталася пожежа за адресою Вовчанський район, с. Березники, вул. Березничанська, 46, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зафіксовано актом про пожежу ( т.1 а.с.18 ).
Згідно звіту про причину виникнення пожежі, яка сталася 21.08.2017 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , імовірною причиною виникнення пожежі стало порушення вимог пожежної безпеки при користуванні відкритим вогнем. У звіті зазначено, що при всьому видно, що мешканець домоволодіння АДРЕСА_2 розпалив багаття у мангалі на території, яка заросла сухою травою чим порушив вимоги розділу ІІІ, глави 1 п. 1.18 Правил пожежної безпеки в України, з мангалу випала іскра, яка спричинила загорання сухої трави, а так як прилегла територія домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 заросла травою, то вогонь по сухій траві розповсюдився на житловий будинок домоволодіння АДРЕСА_2 та господарські будівлі домоволодіння АДРЕСА_1 . На підставі викладеного зроблено висновок, що ймовірною причиною виникнення пожежі стало порушення вимог пожежної безпеки користувача відкритим вогнем.( т. 1 а.с. 19).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.08.2019 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 270 КК України 22.08.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань , 13.07.2019 кримінальне провадження № 12017220260000719 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України ( т.1 а.с. 13).
Постановою старшого слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області від 13.07.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017220260000719 від 22.08.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові вказувалося, що відповідно до ч.1 ст. 270 КК України, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей або майнову шкоду у великому розмірі. Майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в триста і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (480 000 грн. і більше). Встановлено, що вказаною пожежею здоров`ю людей шкоди не завдано, матеріальні збитки не перевищують суми, необхідної для притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб. Тому, в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 270 КК України.( т.1 а.с. 14-15).
Згідно висновку судової пожежно-технічної експертизи № 18998 від 26.06.2018 року, складеному на підставі постанови старшого слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Вдовенко А.С. від 05.10.2017 в рамках кримінального провадження №  12017220260000719 від 22.08.2017,   осередкова зона досліджуваної пожежі співпадає із зоною горіння та розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 , у східній частині. Технічною причиною досліджуваної пожежі, є загорання елементів лісової підстилки у східній частині території домоволодіння АДРЕСА_2 , під впливом групи джерел запалювання «відкритий вогонь», внаслідок теплової дії розжареної деревини. В досліджуваній частині експертизи зазначено, що попередніми дослідженнями було встановлено, що осередкована зона досліджуваної пожежі співпадає із зоною горіння та розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 , у східній частині, джерело запалювання, яке призвело до первинного виникнення горіння відноситься до групи «відкритий вогонь», внаслідок теплової дії розжареної деревини, що потрапила на елементи лісової підстилки.( т. 1 а.с. 20-24).
З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 18927 від 31.10.2017 року, складеному на підставі постанови старшого слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Вдовенко А.С. від 05.10.2017 в рамках кримінального провадження № 12017220260000719 від 22.08.2017, вбачається, що вірогідна вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідно для усунення пошкоджень будинку, літньої кухні та сараю внаслідок пожежі, станом на час складання висновку (31.10.2017), становить 182 776 грн.( т. 1 а.с. 25-29).
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19934/20083-20184 від 28.12.2018 року, складеному на підставі постанови старшого слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Вдовенко А.С. від 21.08.2018 в рамках кримінального провадження № 12017220260000719 від 22.08.2017, загальна вартість майна, визначена з урахуванням зносу станом на 21.08.2017 року, складала 2889 грн.. В досліджуваній частині експертизи зазначено, що ринкова вартість майна, зазначеного в постанові, визначалася , виходячи з споживчих властивостей не наданих для дослідження об`єктів. ( т. 1 а.с. 30-36).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
У деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до ч. 6 ст. 55 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.
У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників.
Відповідач не заперечує ту обставину, що 21.08.2017 року пожежа сталася на території його домоволодіння, в той момент коли він використовував відкритий вогонь для приготування їжі, а також ту обставину, що по сухій траві вогонь, осередок якого знаходився на території його домоволодіння, розповсюдився на територію домоволодіння ОСОБА_1 . 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно врахував, що висновок судової пожежно-технічної експертизи № 18998 від 26.06.2018 року, підготовлений у рамках кримінального провадження, є належним та допустимим доказом по справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України та містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Отже, на думку колегії суддів, висновок судової пожежно-технічної експертизи № 18998 від 26.06.2018 року судом першої інстанцій належно оцінений у сукупності з іншими доказами.
ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що шкоду позивачу завдано не з його вини. Відповідач як власник зобов`язаний забезпечити пожежну безпеку на території належного йому на праві власності домоволодіння. 
Доводи апеляційної скарги, що додані до позову ОСОБА_1 ксерокопії судової пожежно-технічної експертизи та судової будівельно-технічної експертизи, які проведені за постановами слідчого в рамках кримінального провадження, не можуть бути належними і достатніми доказами його вини у пожежі, його вина у виникненні пожежі досудовим розслідуванням не встановлена, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені висновки експертизи оцінено судом першої інстанції у сукупності з іншими матеріалами справи та не спростовані відповідачем.
       Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме відповідач, який своєю протиправною поведінкою не забезпечив пожежну безпеку під час розпалювання мангалу на території свого домоволодіння, зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду завдану позивачці внаслідок пожежі.
Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині визначення розміру збитків ґрунтується на припущенні, оскільки при визначення вартості ремонтно-будівельних робіт, судовим експертом не враховано фізичний знос надвірних будівель, які були в експлуатації понад 45 років, характеристика деяких елементів літньої кухні та сараю, вказані у висновку експерта, не відповідають характеристикам цих елементів, що зазначені в технічному паспорті на житловий будинок. 
Так, відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частинами першою, другою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З урахуванням встановленого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, який обмежує суд при вирішенні справи вимогами позивача, а також принципу змагальності, який передбачає як обов`язок позивача довести свої вимоги, так і обов`язок відповідача довести заперечення проти них (стаття 12 ЦПК), ураховуючи те, що відповідач не скористався своїм правом та не надав до суду першої інстанції жодних доказів на спростування розміру вартості ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідно для усунення пошкоджень будинку, літньої кухні та сараю внаслідок пожежі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність позовних вимог в цій частині.
Доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що позивачем було доведено наявність моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною моральною шкодою та безпосередньо пожежею, яка виникла з вини відповідача .
Розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції , відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, а також засадам розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року, в частині задоволених позовних вимог, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                               Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.