УХВАЛА

17 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  922/3603/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  
представник позивача - Верхацький І. В., адвокат
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу"
представник відповідача - Басарт Л. А., адвокат

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2020 (суддя Буракова А. М.) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 (головуючий суддя Крестьянінов О. О., судді Фоміна В. О., Шевель О. В.) у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" про стягнення 2 821 601, 04 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.          20.12.2018 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач, Компанія) звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (далі - Відповідач, Товариство) з позовом про стягнення боргу у загальній сумі 2   821 601, 04 грн, у тому числі основний борг у сумі 2 072 003,01 грн, 290   573,   40 грн пені, 101 304, 08 грн 3 % річних, 357 720, 55 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами Договором постачання природного газу № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016 (далі - Договір) щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений природний газ.
2.          24.04.2019 Господарський суд Харківської області позов задовольнив частково; стягнув з Товариства на користь Компанії 169 438, 76 грн пені, 40 531, 78 грн 3 % річних, 112 137, 89 грн інфляційних втрат; в іншій частині позовних вимог відмовив; в частині вимог про стягнення суми основного боргу провадження у справі закрив.
24.09.2019 Східний апеляційний господарський суд апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 закрив; апеляційну скаргу Позивача задовольнив частково; рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 змінив, виклавши частину другу рішення в редакції, за якою стягнув з Відповідача на користь Позивача інфляційні втрати в сумі 143 499, 88 грн, 3 % річних в сумі 61 100, 28 грн та пеню у сумі 282 965, 64 грн; в іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 залишив без змін.
24.12.2019 Верховний Суд (головуючий суддя Селіваненко В. П., судді Булгакова І. В., Львов Б. Ю.) касаційні скарги Позивача та Відповідача задовольнив; рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 скасував; справу направив на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Суд касаційної інстанції вказав, що, здійснивши перерахунок пені, "інфляційних втрат" та 3% річних за зобов`язаннями за лютий 2017 року, суд апеляційної інстанції не врахував, що необхідно було також надати оцінку правомірності та правильності нарахування Позивачем пені, "інфляційних втрат" та 3% річних за зобов`язаннями за грудень 2016 року, січень 2017 року, березень 2017 року та вересень 2017 року за заявлений Позивачем період - з 26.01.2017 по 13.07.2018 згідно з Договором. При цьому вказав, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача пені, 3% річних та "інфляційних втрат" за період з 26.01.2017 по 13.07.2018, нарахованих на заборгованість за природний газ, поставлений за Договором та оплачений за рахунок власних коштів Відповідача, помилково керувався умовами Договору про організацію взаєморозрахунків, який на зазначену заборгованість не поширюється. Зазначене призвело до неможливості встановлення правильності нарахування Позивачем пені, "інфляційних втрат" та 3% річних за заявлений період.
3.          07.04.2020 Господарський суд Харківської області рішенням, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2020, позов задовольнив частково; стягнув з Відповідача на користь Позивача пеню у сумі 112 295, 94 грн, 3 % річних у сумі 89 792, 06 грн, інфляційні втрати у сумі 291 252,81 грн; в іншій частині позовних вимог відмовив; закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 2 072 003, 01 грн.
Суди попередніх інстанцій перевіривши доводи сторін та надані ними докази дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог та зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50 %.
4.          Позивач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 112 925, 94 грн скасувати; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 112 295, 94 грн задовольнити.
5.          Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2020; призначено розгляд справи у судовому засіданні на 17.11.2020.
04.11.2020 Суд задовольнив заяву Відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цій справі, проведення якої доручив  Східному апеляційному господарському суду у призначену дату.
6.          29.10.2020 Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а прийняті у справі судові рішення залишити без змін. 
На думку Відповідача, статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) застосовані судами правильно, а судові рішення відповідають засадам добросовісності, справедливості та розумності.
Також звертає увагу на добровільне виконання рішення суду у цій справі, що стало можливим, в тому числі завдяки зменшенню розміру пені.
Відповідач посилається на те, що затримка в розрахунках на залишок боргу відбулася не з його вини, оскільки обсяг невідшкодованої різниці між тарифами та собівартістю за минулі роки на час дії Договору в 2017 році склав 2 765 207, 00 грн. У Товариства повністю відсутнє джерело для сплати штрафних санкцій, враховуючи, що у складі споживачів теплової енергії бюджетні організації складають 65,6 %, населення складає 25 %, а інші госпрозрахункові підприємства складають лише 9,4 %.
Товариство зазначає, що його майновий стан критичний: збитки за 2018 рік склали 4 млн 4673 тис. грн, а за 9 місяців 2019 року - 3 млн. 393 тис. грн, на підтвердження чого до матеріалів справи надана копія фінансового звіту, а всі отримані за теплову енергію кошти в той же день відраховувалися від 80   % до 95 % на оплату поточної заборгованості за газ.
Відповідач вказує, що є соціально значущим теплопостачальним підприємством, що забезпечувало в період постачання газу централізоване постачання бюджетної сфери в семи районах Харківської області, частині лікарень та інших медичних установ м. Харкова.
При цьому зазначив, що зобов`язання за Договором виконані на цей час повністю, а основний борг сплачувався в добровільному порядку.
Також Відповідач послався на існування стабільної практики підтримання Верховним Судом зменшення розміру заявленої до стягнення пені.
7.          Дослідивши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.
8.          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
9.          Подану Товариством касаційну скаргу, з посиланням на положення частини другої   статті 287 ГПК України, мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій застосували положення   статті 549 - 552, 599, 625 ЦК України   та   статті 233 ГК України без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 04.05.2018 у справі №   908/1453/14 щодо вирішення клопотання про зменшення пені.
10.          Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання як передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
11.          У постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, на висновок у якій послався Скаржник у касаційній скарзі, зазначено, що при розгляді клопотання про зменшення розміру пені відповідач просив суд врахувати обставини, за яких господарські правовідносини між сторонами носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача за розрахунками з позивачем виникла з об`єктивних причин, відповідач самостійно сплатив суму боргу, а порушення строків було незначним та виправлено безпосередньо в короткий термін.
На обґрунтування наданого клопотання відповідач також зазначив, що є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів. Основними споживачами теплової енергії є населення (98% від загальної кількості споживачів), бюджетні установи й організації, об`єкти соціальної сфери, інші суб`єкти господарювання, які здійснюють оплату за теплову енергію несвоєчасно та не в повному обсязі. Технічна можливість відключення боржників відсутня. Надходження від споживачів теплової енергії - це єдиний дохід відповідача. Фінансова ситуація Концерну "МТМ" ускладнює проведення поточних розрахунків за енергоносії, необхідні для вироблення теплової енергії, оскільки для своєчасних розрахунків грошових коштів після розподілу відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 не вистачає у значних розмірах, оскільки всі грошові кошти від споживачів теплової енергії не потрапляють в розпорядження Концерну, а перераховуються майже у 100% розмірі на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.06.2016 складає 398805,0 тис. грн. Пеня населенню не нараховується, оскільки законодавством не визначений її розмір. Законом дозволяється реструктуризувати заборгованість за комунальні послуги строком до 5 років. У міжопалювальний період підприємство відчуває значний брак коштів для здійснення постійних витрат.
Прострочення відповідачем платежів за договором спричинена також невідповідністю діючого тарифу на теплову енергію економічно обґрунтованому рівню витрат. До тарифу Концерну не входять такі витрати як оплата штрафних та фінансових санкцій, що свідчить про відсутність джерел для покриття вказаних витрат. Крім того вказував, що відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Просив врахувати викладені об`єктивні причини, на які відповідач не мав можливості вплинути. Вважав, що перелічені обставини мають істотне значення та є винятковими в розумінні статті 551 ЦК України та статті 83 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), а тому є належною підставою для максимального (на 90%) зменшення судом розміру заявленої позивачем до стягнення пені.
Позивач проти клопотання відповідача заперечував, мотивуючи тим, що він також  перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані за відсутності надходжень на поточні рахунки грошових коштів, у зв`язку з чим позбавлений можливості вести господарську діяльність. Зазначив, що станом на 01.03.2017 заборгованість із заробітної плати та пов`язаних з цією виплатою платежів складає 104,71 млн. грн. Податковий борг станом на 02.03.2017 становить 100,9 млн. грн. Загальна сума списання з рахунків позивача в період із грудня 2015 року по березень 2017 року становить 33   301 131,83 грн. У порівнянні з попереднім періодом 2015 року власний капітал позивача зменшився на 5%, що дорівнює 18 836 тис. грн. У 2016 році прибуток підприємства зменшився на 20 367 тис. грн., тобто у 21,7 рази. Показники рентабельності 2015 року та 2016 року зменшилися. За підсумками роботи ВАТ "Запоріжжяобленерго" у 2016 році коефіцієнт покриття складає 0,995. Чистий прибуток 985 тис. грн, що в 21,7 рази менше, ніж показник 2015 року. Вказані обставини, на думку позивача,  свідчать, що він знаходиться в критичному фінансово-господарському стані. У позивача відсутні кошти на банківських рахунках. Така ситуація склалася не з вини товариства, а є наслідком встановлення НКРЕКП нульового алгоритму відрахування на поточні рахунки товариства, або встановлення додаткових щоденних багатомільйонних утримань з поточних рахунків товариства. Зазначені обставини призвели до виникнення значної заборгованості перед постачальниками товарів та послуг. Мається дебіторська заборгованість споживачів за спожиту електроенергію, яка станом на 01.03.2017 складає 1186,01 млн. грн. За вказаних обставин, позивач просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 90% та врахувати при цьому також і його фінансовий стан.
У постанові у цій справі суд касаційної інстанції вказав, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін, що і було здійснено судами в даній справі.
Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).
З урахуванням викладеного, з посиланням на статті 4-2, 4-3 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, врахувавши фінансовий стан позивача та відповідача, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, що в даному випадку суд не може надати перевагу відповідачу, враховує, зокрема, наявність заборгованості позивача із заробітної плати та податковий борг. 
Отже, з`ясувавши всі обставини справи та взявши до уваги майновий стан обох сторін, суди попередніх судових інстанцій дійшли правомірного висновку, що в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру пені.
12.          Водночас, у справі, що розглядається, суди виходили з того, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Суди у даній справі вказали на те, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили усі його істотні умови, у тому числі ціну, порядок розрахунків, відтак Відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за Договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.
Поряд з цим, розглядаючи клопотання Відповідача про зменшення розміру пені у цій справі, суди встановили, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем лише для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Суди взяли до уваги статус Відповідача, який є підприємством комунальної форми власності, діяльність якого спрямована на задоволення потреб споживачів, в тому числі бюджетних установ та організацій, населення у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, та не є кінцевим споживачем одержаного природного газу; скрутне фінансове становище Відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про фінансові результати за 2018 рік та три квартали 2019 року, відповідно до яких збитки за 2018 рік складають 4 млн 4673 тис. грн, а за 3 квартали 2019 року - 3 млн. 393 тис. грн; ступінь виконання зобов`язання Відповідачем, а саме повну сплату основного боргу в добровільному порядку під час розгляду справи в суді. 
При цьому суди також врахували, що Відповідач сплатив суми інфляційних, 3   % річних та пені, постановлені до стягнення рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2019 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 у цій справі. 
Прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання за Договором зумовлене несвоєчасною компенсацією від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю. Обсяг узгодженої заборгованості з різниці в тарифах під час дії Договору у 2017 році склав 2   765 207 грн, що підтверджується протоколами комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації № 2 від 15.06.2018, № 3 від 09.06.2017.
При цьому, суди вказали, що штрафні санкції не доводилися та не обґрунтовувалися понесеними Позивачем збитками, матеріали справи не містять доказів негативних наслідків для Позивача через прострочення виконання зобов`язання, тобто відсутні докази, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання Позивачу збитків в результаті дій Відповідача.
Встановивши наведені обставини та надавши їм правову оцінку, суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі дійшли висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої Позивачем пені на 50 %, тобто до 112   925, 94 грн як такої, що відповідає меті існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання і не призводять до порушення балансу інтересів сторін.
13.          Таким чином, реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, суди у справі, на яку послався Скаржник, та в даній справі виходили з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами досліджувалися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.
14.          Водночас, варто враховувати, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. 
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Наведений висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №   696/1693/15-ц
15.          Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені у наведених вище справах дозволяє стверджувати, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. Верховний Суд не надавав у наведених вище справах висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому немає підстав вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, як це мало місце у вказаних справах, Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним.
16.          Враховуючи викладене, у контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та справі, на яку посилається Скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, є подібними.
17.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанцій закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
18.          З огляду на викладене Суд доходить висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2020  у цій справі.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.04.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 у справі № 922/3603/18 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      К. М. Пільков
Судді                                                                                          Т. Б. Дроботова
                                                                                          Ю. Я. Чумак