КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
08 жовтня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Унікальний номер справи № 378/448/20
 Апеляційне провадження № 22-ц/824/12523/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 10 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Марущак Н.М., по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про визнання права власності, -
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 149 673,45 грн. матеріальної шкоди, завданої їй внаслідок ДТП, суму відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 2 172,96 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 047,71 грн., а також судовий збір в розмірі 1 528,95 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 2-4).
Позов обґрунтовано тим, що 30 травня 2019 року о 03:00 год. на 136 км автодороги М-05 Київ-Одеса, сталося зіткнення автомобіля VOLVO VVN, р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом WIT200Challenger R-60, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем DAF45, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , власником останнього автомобіля є ОСОБА_2 . Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Унаслідок ДТП автомобілю DAF45 нанесено механічні пошкодження. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 12 липня 2019 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу складає 191 819,43 грн. ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» 03 грудня 2019 року відшкодовано їй частину збитків в розмірі 42 145,98 грн., невідшкодованими залишились 149 673,45 грн.
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій зазначив, що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на підставі полісу від 10 жовтня 2018 року № АМ/6787165, яким застраховано автомобіль Volvo VVN, та на підставі полісу від 10 серпня 2018 року № АМ6787170, яким застраховано напівпричіп WIT200 Challenger R-60. За кожним із вищевказаних полісів передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, 100 000,00 грн. Проте страховик у зв`язку з вищевказаною ДТП виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 42 145,98 грн., тобто сплатив страхову суму у меншому розмірі, ані ж це було передбачено за вищевказаними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
Зазначав, що у випадку стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 149 673,45 грн., як просила ОСОБА_2 у позові, виникають підстави для визнання за ним права власності на транспортний засіб DAF45, р.н. НОМЕР_3 , що їй належить, оскільки згідно наданого ОСОБА_2 звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу DAF45 (227 228,35 грн.), що їй належить, перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП (191 819,43 грн.), тобто, ремонт у такому випадку є економічно необґрунтованим, і з урахуванням положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказаний автомобіль є фізично знищеним.
У зв`язку з цим, оскільки ОСОБА_2 просила стягнути з нього різницю між матеріальним збитком та виплаченим відшкодуванням ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (191 819,43 грн. - 42 145,98 грн. = 149 673,45 грн.), - у випадку задоволення її позовних вимог, ОСОБА_2 отримає ринкову вартість транспортного засобу DAF45 до моменту ДТП (149 673,45 грн. + 42 145,98 грн. = 191 819,43 грн.). Тобто у ОСОБА_1 виникає право на отримання пошкодженого транспортного засобу DAF45 у тому вигляді, в якому він був після ДТП (з пошкодженнями, отриманими в результаті ДТП), що визначений у звіті на момент проведення огляду транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_4 .
Враховуючи вказане, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль DAF45, р.н. НОМЕР_3 , у стані, який визначений (описаний) у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 373/07-19 від 12 липня 2019 року, з пошкодженнями визначеними у акті огляду транспортного засобу DAF45 від 18 червня 2019 року (додаток до звіту), станом на момент ДТП, що відбулась 30 травня 2019 року.
Разом з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на транспортний засіб DAF45, р.н. НОМЕР_3 , 1999 року випуску, тип загальний вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 , у стані, який визначений (описаний) у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 373/07-19 від 12 липня 2019 року, з пошкодженнями визначеними у акті огляду транспортного засобу DAF45 від 18 червня 2019 року (додаток до звіту), станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 30 травня 2019 року, та заборонити ОСОБА_2 та третім особам використовувати (експлуатувати) за призначенням та видозмінювати транспортний засіб DAF45, р.н. НОМЕР_3 (а.с. 51-55). 
Заява обґрунтована тим, що обрані заходи забезпечення позову стосуються предмету спору, вплинуть на хід виконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову, забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення.
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 10 серпня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 58-59).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 25 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Довбишев Д.О. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі (а.с. 64-109).
В апеляційній скарзі зазначив, що ухвала суду є необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції не навів обґрунтованих мотивів відмови у забезпеченні позову. Крім того, суд не звернув уваги на те, що апелянт також просив заборонити використовувати транспортний засіб, але суд не розглянув таку вимогу взагалі. Вказував, що між сторонами виник спір та у апелянта виникло право на отримання пошкодженого транспортного засобу у тому вигляді, в якому він був після ДТП. Вважає, що у зв`язку з забезпеченням позову ОСОБА_2 не будуть завдані жодні збитки, тому відсутні підстави для пропозиції застосувати зустрічне забезпечення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_1 не має права вимагати визнання права власності на її транспортний засіб після відшкодування збитків та забезпечувати зустрічний позов, тому просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 138-150).
            
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Івженко С.С. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули були сповіщені належним чином про що у справі є докази.ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення особисто про що свідчить відмітка працівників пошти. За клопотанням представника  ОСОБА_1 - адвоката Довбишев Д.О. судом було забезпечено участь апелянта в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду, проте адвокат Довбишев Д.О. не з`явився  для участі у режимі відеоконференції(а.с. 117-137).
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-159 ЦПК України, виходив з того, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, крім того, заявником не було вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення.
Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову разом з зустрічною позовною заявою.
Предметом зустрічного позову є визнання права власності на автомобіль DAF45, р.н. НОМЕР_3 , у тому стані, який був на момент ДТП, що відбулась 30 травня 2019 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).
За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.
Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що ОСОБА_2 може погіршити стан спірного транспортного засобу, пошкодити його чи відчужити, що унеможливить виконання можливого рішення суду у разі задоволення зустрічного позову.
Так, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб DAF45, р.н. НОМЕР_3 , 1999 року випуску, тип загальний вантажний фургон, номер шасі НОМЕР_4 належить позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 (а.с. 17).
30 травня 2019 року о 03:00 год. на 136 км автодороги М-05 Київ-Одеса, сталося зіткнення автомобіля VOLVO VVN, р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом WIT200Challenger R-60, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем DAF45, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .
Згідно з постановою Ставищенського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 41-42).
Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 373/07-19 від 12 липня 2019 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу DAF45 складає 191 819,43 грн. (а.с. 5)
Враховуючи предмет та підстави зустрічного позову ОСОБА_1 , колегія суддів вважає їх неспівмірними обраним заходам забезпечення позову, які повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 , яка є власником пошкодженого автомобіля DAF45 та за позовом якої розглядається справа про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП з його вини на відшкодування вказаного транспортного засобу.
При цьому під час розгляду справи по суті сторони не позбавлені можливості заявити до суду про обговорення питання повернення особі, яка відшкодувала завдану шкоду, пропорційно до відшкодування, пошкоджені автомобільні деталі, що не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, а у випадку неможливості повернення таких, врахувати їхню вартість.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивач не довів, яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.
В апеляційній скарзі апелянт зазначав про те, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви, зокрема, з підстави того, що заявником не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення .
Так, відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Крім цього, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.
Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.
Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення. 
Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 10 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 09 жовтня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова 

В.М. Ратнікова