П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6534/20	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченка К.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського загону морської охорони Державного прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

20 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої ч.2   ст. 15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей»   у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 30 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, яка передбачена   постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що під час звільнення з військової частини НОМЕР_1 йому було призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 30 повних календарних років. Однак зазначена одноразова грошова допомога по звільненню була нарахована та виплачена без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка з січня по грудень 2014 року, з січня по грудень 2016 року та з січня по грудень 2016 року входила до складу отримуваного грошового забезпечення, і яку він отримував на момент звільнення з військової служби.
На думку позивача, відмова у      нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги є протиправною.
Представник відповідача позов не визнав, зазначаючи, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової службі), які у разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога включаються, зокрема: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).
Тому, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена   постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року   - не входить до складу щомісячного грошового забезпечення, яке враховується до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 наголошувалося, що позивачем, було пропущено строк звернення до адміністративного суду встановлений   ст.122 КАС України.
На переконання відповідача, одноразова грошова допомога при звільненні є одним із видів соціального захисту та регулюється   ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому, у даних правовідносинах не можуть бути застосовані положення статей   116,   117 КЗпП України.
У   відповіді на відзив   (вх.№34558/20 від 02.09.2020р.) позивач наголошував, що правильно обґрунтував свій спосіб захисту права на отримання 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення з військової служби, які є складовими місячного грошового забезпечення військовослужбовця та має право на звернення до суду без обмеження будь-яким строком (а.с.29-30).
Станом на 03 вересня 2020 року, інших заяв по суті справи та додаткових доказів від сторін на адресу суду не надходило.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди – визнано протиправними. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2   ст.15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 30 календарних років служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, яка передбачена   постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.  У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 847, 20 (вісімсот сорок сім гривень двадцять копійок) гривень.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України №204-ОС від 18.03.2016 року, капітана 1 рангу, командира загону морської охорони ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 1 частини 8   статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом Командира 1 загону морської охорони Південного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України №94-ОС від 01.04.2016 року (із змінами №207-ОС від 06.07.2016 року), ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та, зокрема, наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 30 повних календарних років (а.с.5-6).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 №59 від 16.08.2017 року та архівних відомостей за 2014-2016 роки, ОСОБА_1 протягом 2014-2016 років отримував додаткову грошову винагороду у розмірі 80% (а.с.7-10).
23.06.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Командира Одеського загону морської охорони капітана 1 рангу ОСОБА_2 із запитом на отримання інформації, стосовно видів грошового забезпечення, які були враховані при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) та включення у розмір грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) щомісячної грошової винагороди      у розмірі 60% місячного грошового забезпечення відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року   (а.с.11).
Листом військової частини НОМЕР_1 №11/Д-45 від 08.07.2020 року, ОСОБА_1 , повідомлено, зокрема, що до одноразової грошової допомоги при звільненні були включені оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення, такі як: надбавка за кваліфікацію; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби; премія (а.с.12-13).
Крім того, підтверджено, що при проведенні розрахунку одноразової грошової допомоги щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% місячного грошового забезпечення      включена не була.
Також, у листі      військової частини НОМЕР_1 №11/Д-45 від 08.07.2020 року, зазначалося, що ОСОБА_1 , протягом 2014-2016 років, отримував щомісячну додаткову грошову винагороду (допомогу) у розмірі: з травня до серпня 2014 року - у розмірі 100%; з вересня 2014 року до січня 2015 року      - у розмірі 87% та з лютого 2015 до квітня 2016 року - у розмірі 80% (а.с.12-13).
Вважаючи дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно до положень ч.2 ст.2 Закону № 2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
          Як слідує зі змісту ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.
          Як визначено у ст.ст.1,2 вказаного Закону №2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
          А згідно із ч.ч.1,2 ст.9 цього ж Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
          Відповідно до приписів п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
          Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини), у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
          Так встановлено, що позивача було звільнено з військової служби на підставі п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та на момент звільнення його календарна вислуга років складає 31 рік, а відтак, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини), позивач дійсно набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
          При цьому, як вже зазначалося вище, ця щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».
Так, як визначено пп.2 п.1 Постанови КМУ №889   (в редакції, чинній на час виключення позивача за списків військової частини НОМЕР_3 ), Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Однак, як вбачається з відповіді військової частини НОМЕР_1 №11/Д-45 від 08.07.2020 року      додаткова грошова винагорода у розмірі, передбаченому   постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби ОСОБА_1 - не включалася.
Розмір одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , при звільнені, було обчислено виходячи з окладу за штатною посадою, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і додаткових видів грошового забезпечення, таких як: надбавка за кваліфікацію; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби та премії.
В свою чергу, відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини) визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
          Так, порядок та умови виплати грошового забезпечення, в тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Збройних Сил України, безпосередньо визначає «Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (затвердженого наказом МО України від 11.06.2008р. №260), а саме розділ ХХХVIIІ Інструкції.
          Зі змісту приписів п.п.38.1,38.6 розділу ХХХVIIІ вказаної Інструкції №260 вбачається, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (п.38.1); військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у п.п.38.1,38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються, зокрема, звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) (п.38.6).
          Колегія суддів вважає зазначити, що за змістом п.9.1 розділу IX вказаної Інструкції №260 (в редакції, чинній на час виключення позивача за списків військової частини НОМЕР_3 ), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у т.ч. у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом 2-х місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).
          Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
          Таким чином, вказана вище Інструкція №260 фактично встановлює поняття грошового забезпечення із включенням інших, ніж визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
          При цьому, слід зазначити, що ч.4 ст.9 Закону України №2011-ХІІ, Міністру оборони України надано повноваження лише тільки визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінено лише законодавцем.
          Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які фактично звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
          Одночасно необхідно зауважити, що вказані вище висновки суду повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.08.2019 року у справі №802/955/17-а.
          Крім того, аналогічна правова позиція міститься також і у постановах Верховного Суду від 16.05.2019р. у справі №826/11679/17, від 31.07.2019р. у справі №826/3398/17, від 08.08.2019р. у справі №802/955/17-а та від 19.09.2019р. у справі №826/14564/17.
          При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, має враховуватись судом висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Отже, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти (в даному випадку п.38.6 Інструкції №260), які звужують поняття грошового забезпечення та не узгоджуються з вимогами вказаного Закону №2011-ХІІ.
          Як встановлено апеляційним судом та вже неодноразово зазначалося вище, спірна щомісячна додаткова грошова винагорода фактично виплачувалась позивачу з січня 2014 року по день його звільнення зі служби кожного місяця, що, в свою чергу, свідчить про її «систематичний», а не «одноразовий» характер.
          Отже, за таких обставин, дана щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеського загону морської охорони Державного прикордонної служби України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року  - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.