УХВАЛА

29 жовтня 2020 року

Київ
справа № 816/1112/18
провадження № К/9901/65727/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні клопотання Полтавської  міської ради про повернення судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, треті особи - Київська районна у м. Полтаві рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий інститут «Земресурс», про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, треті особи - Київська районна у м. Полтаві рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий інститут «Земресурс», про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:
- визнати протиправною відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог було відмолено.

Окремою ухвалою  Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, зобов`язано Полтавську місцеву прокуратуру ініціювати судове провадження про оскарження рішення позачергової другої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25 лютого 2016 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради» в частині делегування районним у місті Полтаві радам повноважень, визначених пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення позачергової другої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 25 лютого 2016 року «Про визначення обсягу окремих повноважень із земельних відносин районних у місті Полтаві рад» як таких, що не відповідають вимогам частини 2 статті 19 Конституції України, статті 122 Земельного кодексу України та пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Полтавської міської ради на окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року.

12 жовтня 2020 року Полтавська міська рада звернулась до Верховного Суду із клопотанням про повернення судового збору, сплаченого нею за подання касаційної скарги.

У своєму клопотанні заявник посилається на пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», який передбачає повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Однак, клопотання Полтавської міської ради про повернення судового збору не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.  Таким законом є Закон України «Про судовий збір».

Статтею 7 зазначеного Закону встановлені виключні підстави для повернення судового збору (за наявності клопотання особи, яка сплатила судовий збір), а саме:
1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
2) повернення заяви або скарги;
3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;
4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);
5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до частини 2 статті 142 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Суд наділений повноваженнями закрити провадження у справі судового процесу (в суді першої інстанції, на стадії апеляційного чи касаційного перегляду), при цьому підстави для закриття провадження у справі передбаченні саме статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме суд закриває провадження у справі у випадках, якщо:
1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;
2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;
3) якщо сторони досягли примирення;
4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою  фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;
7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;
8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Водночас, підстави для закриття касаційного провадження (як окремої стадії судового процесу) передбачені статтею 339 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з цією статтею суд закриває касаційне провадження у справі у випадках:
1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;
2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;
3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення в силі оскаржуваного рішення.

Аналіз процесуального законодавства свідчить про неможливість ототожнення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження».

Отже, пункт 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження в адміністративній справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. 

Повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пункт 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачає, що унеможливлює задоволення клопотання Міністерства юстиції України про повернення судового збору.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 та Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеною в ухвалі від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16.

Керуючись статтями 3, 345, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», 

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Полтавської міської ради про повернення судового збору у справі №  816/1112/18  відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

       Суддя-доповідач            Н.В.   Коваленко

судді                                                                                                                 Я.О.   Берназюк
                                                                                                                І.В.   Желєзний