П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
30 вересня 2020 року 
м. Київ 
 
Справа № 826/192/17
Провадження № 11-565апп19                                
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Князєва В. С., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
 
розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Ларченко Ірини Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Волкова Олександра Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року (суддя Келеберда В. І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року (судді Шурко О. І., Василенко Я. М., Кузьменко В. В.),
 
У С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.    ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» (далі - Уповноважена особа Фонду, ПАТ КБ «Євробанк» відповідно) 
Кононця В. В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду Ларченко І. М., у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду 
Кононця В. В. щодо нікчемності правочину банківського вкладу, здійсненого 
ОСОБА_1 , відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» від 15 червня 2016 року № ДВ-28714/UAH;
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду Кононця В. В. щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у 
ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», внесених на підставі зазначеного договору банківського вкладу за рахунок коштів Фонду.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.   Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 22 жовтня 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 07 листопада 2016 року № 229-ОД, у частині визнання нікчемною операції з розміщення 15 червня 2016 року ОСОБА_1 коштів у сумі 200 000,00 грн на депозитному рахунку №  НОМЕР_1 з призначенням платежу «надходження коштів на депозит № ДВ-28714/UAN від 15 червня 2016 року». Зобов`язав Уповноважену особу Фонду Ларченко І. М. надати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у 
ПАТ КБ «Євробанк», внесених на підставі вказаного договору банківського вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
3.   Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 12 лютого 2019 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року скасував у частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформленого наказом від 07 листопада 2016 року № 229-ОД, у частині визнання нікчемною операції з розміщення 15 червня 2016 року ОСОБА_1 коштів на депозитному рахунку, прийняв у цій частині нову постанову. Визнав протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в частині невключення до нього ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
4.   Судові рішення мотивовано тим, що відповідачами протиправно не вчинено дії щодо відшкодування позивачу коштів за його вкладом за рахунок Фонду. 
 
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
5.   Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Уповноважена особа Фонду Волков О. Ю. подав касаційну скаргу, у якій посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначає, зокрема, що спір у цій справі в частині щодо дійсності правочину та застосування наслідків нікчемності правочину є приватноправовим та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
 
Позиція інших учасників справи
6.   Від Фонду надійшли письмові пояснення, у яких, посилаючись на протиправність рішень судів, просять касаційну скаргу задовольнити, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та відмовити в задоволенні позову.
 
Рух касаційної скарги
7.   Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою 
від 21 березня 2019 року відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою 
від 04 червня 2019 року призначив її до розгляду.
8.   Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою 
від 06 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду Кононця В. В., Фонду, Уповноваженої особи Фонду Ларченко І. М. про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв`язку з тим, що учасник справи оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
9.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 03 липня 2019 року прийняла та призначила цю справу до розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
10.        Суди установили, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Євробанк» укладено 
договір банківського вкладу з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ» 
від 15 червня 2016 року № ДВ-28714/UAH (далі - Договір).
11.        Згідно з умовами вказаного Договору вкладник приймає пропозицію банку про укладення договору банківського вкладу (депозиту), викладену в Правилах (договірних умовах), розміщення вкладів фізичних осіб у ПАТ КБ «Євробанк» з усіма додатками, змінами та доповненнями в чинній на момент підписання цього договору редакції, затвердженого згідно з внутрішніми процедурами банку, розміщеними в приміщенні банку та на сайті ПАТ КБ «Євробанк».
12.        Відповідно до пункту 2 Договору банк приймає на зберігання від вкладника або для нього грошові кошти та зобов`язується виплачувати таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених договором.
13.         ОСОБА_1 на рахунок ПАТ КБ «Євробанк» перераховано грошові кошти в розмірі 200 000 грн з призначенням платежу «надходження коштів на депозит № ДВ-28714/UAH від 15 червня 2016 року» згідно з квитанцією від 15 червня 2016 року № 240376.
14.        На підставі рішення Правління Національного банку України 
від 17 червня 2016 року № 73-рш «Про віднесення ПАТ КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 червня 2016 року № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць із 17 червня по 16 липня 2016 року (включно), призначено Уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ КБ «Євробанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кононцю В. В. строк на один місяць з 17 червня по 16 липня 2016 року (включно).
15.        Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 07 липня 2016 року № 1183 продовжено строк тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку ПАТ КБ «Євробанк» 
по 16 серпня 2016 року включно.
16.        На підставі рішення Правління Національного банку України 
від 16 серпня 2016 року № 215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду 16 серпня 2016 року прийнято рішення № 1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку, яким запроваджено процедуру ліквідації 
ПАТ КБ «Євробанк» строком на два роки з 17 серпня 2016 року по 16 серпня 2018 року, 
а також призначено Уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження 
ліквідатора ПАТ КБ «Євробанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків строк на два роки із 17 серпня 2016 року по 16 серпня 2018 року.
17.        Позивач 12 жовтня 2016 року звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою, у якій просив відшкодувати вклад в розмірі 200 000 грн.
18.        Уповноважена особа Фонду листом від 11 листопада 2016 року № 01-24/7140 повідомила ОСОБА_1 про те, що правочин за вкладною операцією з розміщення 
15 червня 2016 року грошових коштів у розмірі 200 000 грн на депозитному рахунку 
№ НОМЕР_1 з призначенням платежу «надходження коштів на депозит 
№ ДВ-28714/UAH від 15 червня 2016 року» містить ознаки нікчемності правочинів, визначених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки укладення зазначеного правочину було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог НБУ та внутрішніх процедур банку.
19.        Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
 
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи щодо порушення правил предметної юрисдикції 
20.        Згідно із частиною другою статті 2 КАС (тут і далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача із цим позовом, якщо не зазначено інше) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
21.        За визначенням пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
22.        Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
23.        Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
24.        Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
25.        Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
26.        Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
27.        Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
28.        За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
29.        Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
30.        Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
31.        На підставі частин першої та другої статті 6 зазначеного Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
32.        Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. 
Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
33.        У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. (частина шоста статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
34.        Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
35.        Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
36.        Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
37.        Учасниками цих правовідносин є виключно вкладник та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.
38.        Спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме - організації виплат відшкодувань за вкладами.
39.        Перевірка законності дій (бездіяльності) та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави є предметом перевірки судом саме в межах адміністративного процесу, відтак підстав для розгляду цієї справи в порядку цивільного чи господарського судочинства немає.
40.        Зокрема, правова позиція щодо підсудності цих спорів адміністративним судам була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах 
від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у 
справі № 820/3770/16, від 20 червня 2018 року у справі № 820/3664/16, 
від 27 березня 2019 року у справі № 826/6930/15, від 03 липня 2019 року у справі № 813/576/15 та інших.
 
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи щодо суті оскаржуваного рішення
41.        Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні спору стосовно правомірності дій Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
42.        Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
43.        Вкладником згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України 
«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
44.        Пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
45.        Як зазначалося вище, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина друга статті 26 Закону  України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
46.        Згідно із частинами першою та другою статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. 
47.        Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
48.        Відповідно до частин першої та третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. 
49.        Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.
50.        Положеннями статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.
51.        Відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
52.        Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
53.        Згідно із частиною першою статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
54.        Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК).
55.        Частиною другою статті 56 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» установлено, що Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.
56.        Нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку України, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку України. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність (частина четверта статті 56 Закону України «Про Національний банк України»).
57.        Наведені вище правові норми свідчать про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних мали в такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду в межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 тис. грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються Уповноваженою особою Фонду.
58.        При цьому Фонд (Уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
59.        За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. Такі правочини є нікчемними з моменту укладення, і визнання їх недійсними судом не вимагається.
60.        Так, відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підставою для віднесення правочину (договору) до числа нікчемних є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
61.        Вказана підстава для віднесення правочину до числа нікчемних введена в дію 12 серпня 2015 року одночасно з набранням чинності Законом України 
від 16 липня 2015 року № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку».
62.        Необхідною та достатньою умовою для віднесення правочинів до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є встановлення факту здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
63.        При цьому в розумінні положень зазначеного Закону Уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів з метою виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним і кореспондує обов`язку встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених і доведених обставинах, які за законом тягнуть застосування певних правових наслідків.
64.        Велика Палати Верховного Суду в постановах від 21 листопада 2018 року 
у справі № 810/896/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 826/3486/16, 
від 19 червня 2019 року у справі № 826/1793/16, у яких спір аналогічний тому, який розглядається в цій справі, дійшла висновку про те, що укладення договору банківського вкладу (рахунку) й зарахування на нього коштів відбулись до початку віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
65.        Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає зазначені висновки такими, що не охоплюють усієї проблематики цих правовідносин. Зокрема, не враховано те, що у спорах, які виникають у зв`язку з невключенням позивачів до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованих коштів за вкладами за рахунок Фонду, через визнання нікчемними правочинів з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обов`язковій перевірці підлягає правомірність застосування вказаної правової норми Уповноваженою особою Фонду. У випадку, якщо Фонд чи його Уповноважена особа доведуть правомірність віднесення правочину до числа нікчемних, особи, на користь яких перераховано грошові кошти, не можуть вважатися вкладниками банку і відповідно на них не поширюються передбачені статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії відшкодування коштів за вкладами (за умови, що на їх рахунках відсутні інші грошові кошти).
66.        Дійсно, застосовані в цій справі правові норми свідчать про те, що внаслідок укладення договору про відкриття банківського рахунку позивач набув статусу вкладника банку і відповідно на нього поширюються передбачені Законом України 
«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії щодо відшкодування коштів за вкладом.
67.        При цьому відповідний правочин є нікчемним не за рішенням Уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 36 Закону України 
«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. 
68.        Рішення Уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку (наведена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16, від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16).
69.        Відповідно до статті 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
70.        Статтею 204 ЦК гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
71.        Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.
72.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що правове регулювання та обсяг повноважень банку, який визнано проблемним, та банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, є різними. При цьому ні Законом № 2121-ІІІ, ні Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління Національного банку України 
від 17 серпня 2012 року № 346 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 
17 вересня 2012 року за № 1590/21902), не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.
73.        Водночас постанова Національного банку України від 15 червня 2016 року 
№ 70-рш/БТ «Про віднесення ПАТ КБ «Євробанк» до категорії проблемних» згідно зі статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містить банківську таємницю, доказів обізнаності позивача про встановлені для ПАТ КБ «Євробанк» обмеження відповідач не надав, а суди попередніх інстанцій таких обставин не встановили. При цьому невиконання посадовими особами банку наведених у постанові Національного банку України приписів про його віднесення до категорії проблемних саме собою не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність правочинів банку.
74.        Зазначений правовий акт Національного банку України, зважаючи на його юридичну силу та властивості, є правовим актом індивідуальної дії, має чітко виражений організаційно-розпорядчий, персоніфікований характер, чинність та юридична сила якого спрямовані передусім на особу, якій він адресований, і породжує конкретні правовідносини, обумовлені ним, зокрема, спрямований на реалізацію заходів впливу щодо конкретної проблемної банківської установи - ПАТ КБ «Євробанк», а не стосовно невизначеного кола осіб, та дія його вичерпується одноразовим застосуванням.
75.        Отже, така постанова Національного банку України з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства в розумінні положень статті 4 ЦК, а тому підстав для застосування норм статей 203, 215 ЦК до спірного правочину як акта законодавства в контексті невідповідності його зазначеній постанові Національного банку України немає. 
76.        Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що саме собою перерахування коштів на свій банківський рахунок позивачем не суперечить вимогам чинного законодавства, а отже дії Уповноваженої особи Фонду щодо віднесення  такого правочину до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не відповідають вимогам законності.
77.        Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 816/378/16 (провадження № 11-17апп20) та 
08 липня 2020 року у справі № 826/1807/16 (провадження № 11-386апп19).
78.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в 
ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду, через недоведеність уповноваженою особою Фонду правомірності віднесення правочину з перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача до числа нікчемних з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
79.        Щодо оскаржуваного рішення Уповноваженої особи Фонду, оформленого наказом від 07 листопада 2016 року № 229-ОД у частині визнання нікчемною операції з розміщення 15 червня 2016 року ОСОБА_1 коштів на депозитному рахунку слід зазначити таке.
80.        Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону України 
«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. 
81.        За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону України 
«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його Уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
82.        Правочин є нікчемним з моменту його укладення відповідно до закону, а не наказу чи рішення Уповноваженої особи Фонду (частина друга статті 215 ЦК) та частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи проведено передбачену частиною другою статті 38 цього Закону перевірку правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін відповідно до вимог закону. Рішення Уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим Уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.
83.        Оскільки рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, таке рішення не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок його прийняття. Таким чином, права учасників справи в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами цього банку як юридичної особи, що унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання його протиправним і скасування.
84.        Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала аналогічну позицію в постановах від 03 жовтня 2018 року у справах № 805/100/16-а та № 805/11/16-а, 
від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а, від 13 лютого 2019 року у справі № 823/5247/15 та інших.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
85.        Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій частково підтвердилися під час перегляду справи Великою Палатою Верховного Суду.
86.        Велика Палата Верховного Суду вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про належність спору стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, до юрисдикції адміністративних судів правильними, а також погоджується з необхідністю задоволення вимог про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду Кононця В. В. щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню та зобов`язання подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ КБ «Євробанк», внесених на підставі зазначеного договору банківського вкладу за рахунок коштів Фонду.
87.        Разом з тим рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 
від 22 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 
від 12 лютого 2019 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформленого наказом 
від 07 листопада 2016 року № 229-ОД, щодо визнання нікчемною операції з розміщення 15 червня 2016 року ОСОБА_1 коштів у сумі 200 000,00 грн на депозитному рахунку №  НОМЕР_1 слід скасувати, а провадження в цій частині закрити.
88.        Відповідно до частини першої статті 350 КАС (у чинній редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
89.        Згідно із частиною першою статті 354 КАС (у чинній редакції) суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
90.        При цьому пунктом 1 частини першої статті 238 КАС (у чинній редакції) визначено, що Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
 
Висновки щодо розподілу судових витрат
91.        Відповідно до частини шостої статті 139 КАС (у чинній редакції) якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
92.        Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
93.        Керуючись статтями 345, 349, 350, 354, 356, 359 КАС (у чинній редакції), Велика Палата Верховного Суду
 
П О С Т А Н О В И Л А:
1. Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Волкова Олександра Юрійовичазадовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року скасувати в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 07 листопада 2016 року № 229-ОД, щодо визнання нікчемною операції з розміщення 15 червня 2016 року ОСОБА_1 коштів у сумі 200 000,00 грн на депозитному рахунку №  НОМЕР_1  та закрити провадження у справі в цій частині.
3. У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 
від 22 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 
від 12 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	В. С. Князєв	
Судді:	 	 	 	
 	Н. О. Антонюк	     	Л. М. Лобойко	
 	Т. О. Анцупова	     	О. Б. Прокопенко	
 	В. В. Британчук	     	В. В. Пророк	
 	Ю. Л. Власов	     	Л. І. Рогач	
 	М. І. Гриців	     	О. М. Ситнік	
 	Ж. М. Єленіна	     	О. С. Ткачук	
 	О. С. Золотніков	     	В. Ю. Уркевич	
 	О. Р. Кібенко	     	О. Г. Яновська