Дата документу 01.12.2020 Справа № 2-3205/2010

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №2-3205/10        Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/807/2717/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» грудня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Подліянової Г.С.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 березня 2018 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 2398282,89 грн., що еквівалентно 303587,80 дол. США, витрати зі сплати судового збору в сумі 1700 грн. та оплати ІТЗ 120 грн.

В серпні 2017 року ПАТ «Кристалбанк» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на ПАТ «Кристалбанк».
В обґрунтування заяви зазначило, що на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 грудня 2010 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» були видані виконавчі листи.
15 березня 2011 року та 22 травня 2012 року ВДВС Енергодарського МУЮ були відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
24 травня 2017 року між ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ПАТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно Реєстру відступлених прав вимоги від 25 травня 2017 року, в тому числі за Генеральною кредитною угодою № 010/17-11/123 від 10 червня 2008 року та Кредитним договором № 010/17-11/123/2 від 10 червня 2008 року, укладених з ОСОБА_1 , та за договором поруки № 010/17-11/123/1 від 10 червня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 .
Таким чином, ПАТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На підставі зазначеного просило замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ПАТ «Кристалбанк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі №2-3205/10 відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 березня 2018 року заяву задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ПАТ «Кристалбанк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі №2-3205/10 відносно боржника ОСОБА_1 . 
Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ПАТ «Кристалбанк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі №2-3205/10 відносно боржника ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження факту оплати загальної суми фінансування у розмірі 21 799 000 грн. за договором факторингу від 24 травня 2017 року, відсутність виконавчого провадження на час постановлення ухвали суду, просив скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

ПАТ «Кристалбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що сторонами договору не оскаржувалось здійснення повного розрахунку за договором факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року, договір є дійсним, банком було надано витяг з реєстру відступлених прав вимог з метою нерозголошення банківської таємниці стосовно інших осіб, заміна сторони не пов`язана з фактом відкриття виконавчого провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що перехід права вимоги підтверджується договором факторингу від 24 травня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 2398282,89 грн., що еквівалентно 303587,80 дол. США, витрати зі сплати судового збору в сумі 1700 грн. та оплати ІТЗ 120 грн. (т. 1, а.с.80, 181-183, 223-227).

Згідно з договором факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Кристалбанк» права вимоги, а ПАТ «Кристалбанк» прийняло право вимоги, стало кредитором за кредитними договорами (т. 2, а.с.6-12).

У відповідності до витягу з реєстру відступлених прав вимоги від 25 травня 2017 року до договору факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року до ПАТ «Кристалбанк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Генеральним кредитним договором №010/17-11/123 від 10 червня 2008 року, кредитним договором №010/17-11/123/2 від 10 червня 2008 року (т. 2, а.с.13).

Згідно з договором відступлення прав за договорами поруки від 25 травня 2017 року у зв`язку з укладенням договору факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а ПАТ «Кристалбанк» прийняло права вимоги за договорами поруки, що зазначені в додатку №1 до договору (т. 2 а.с. 3-5).

Відповідно до витягу з реєстру договорів поруки, права вимоги за якими передаються, до ПАТ «Кристалбанк» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором поруки №010/17-11/123/2/1 від 10 червня 2008 року (т. 2, а.с.14).

В суді апеляційної інстанції ПАТ «Кристалбанк» на підтвердження доводів відзиву на апеляційну скаргу надало меморіальний ордер №38640 від 25 травня 2017 року про перерахування ПАТ «Кристалбанк» грошових коштів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 21 799 000 грн. згідно з договором факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року (т. 2, а.с. 170).

За приписами ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву ПАТ «Кристалбанк» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ПАТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі на отримання виконання зобов`язань за Генеральним кредитним договором №010/17-11/123 від 10 червня 2008 року, кредитним договором №010/17-11/123/2 від 10 червня 2008 року, договором поруки №010/17-11/123/2/1 від 10 червня 2008 року, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недоведеності здійснення оплати за договором факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року спростовуються матеріалами справи, а саме копією меморіального ордеру №38640 від 25 травня 2017 року про перерахування ПАТ «Кристалбанк» грошових коштів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 21 799 000 грн. згідно з договором факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) від 24 травня 2017 року

Посилання ОСОБА_1 на не перебування виконавчих листів на виконанні не заслуговують на увагу, оскільки ЦПК України не пов`язує право на звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з обов`язковим перебуванням відповідного виконавчого провадження на виконанні.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недостатності витягу з реєстру відступлених прав вимог як доказу є неприйнятними з огляду на наступне.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для висновку про невідповідність наданого ПАТ «Кристалбанк» витягу з реєстру відступлених прав вимог як доказу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 березня 2018 року про заміну сторони виконавчого провадження у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       Г.С. Подліянова