ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5684/20 Справа № 212/1485/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 212/1485/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Комунальне підприємство «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради»
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 15 березня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1  звернулась з позовом до Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» (надалі КП «КПНД» ДОР») про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона, бажаючи працевлаштуватись швачкою, звернулась до відповідача для надання медичної довідки щодо стану її здоров`я. 27.12.2018 року позивач була оглянута на ЛКК диспансеру КП «КПНД`ДОР», де їй було рекомендовано стаціонарне обстеження для уточнення діагнозу. Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась з заявою про надання письмової відповіді з поясненням причин відмови у наданні відповідної довідки. Листом від 01.02.2019 року адміністрація КП «КПНД» ДОР» повідомила позивача, що згідно ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», за її усвідомленою письмовою згодою, позивачу був проведений психіатричний огляд та діагностовано хронічний психічний розлад, заведена первинна медична документація та згідно п.5.1. Наказу МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року установлений консультативний нагляд. Відповідно, заведена медична карта амбулаторного хворого згідно п. 23 Наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року, яка зберігається у реєстратурі диспансерного відділення № 1 КП «КПНД» ДОР».
Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та просила суд визнати висновки лікарсько-консультативної комісії КП «КПНД» ДОР» від 27.12.2018 року щодо неї протиправними, зобов`язати КП «КПНД» ДОР» зняти її з обліку лікаря – психіатра та знищити заведену відносно неї первинну медичну документацію, медичну картку амбулаторного хворого. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог. 
В апеляційній скарзі позивач та її представник ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи.
Так, судом не враховано, що позивач вважає дії відповідача протиправними, оскільки при огляді ЛКК лікарі, без стаціонарного обстеження, не могли встановити діагноз «Параноїдальний розлад особистості», тим паче що позивач не скаржилась на стан свого здоров`я та вважає, що в неї відсутні симптоми зазначеного захворювання. Зауважують на тому, що записи в амбулаторній картці позивача від 16.02.2009 року, якими їй встановлено діагноз «Параноїдальний розлад особистості» не відповідають дійсності та є надуманими, оскільки у стаціонарі позивача не обстежували, вона не зверталась за медичною допомогою, скарги на поведінку позивача не надходили. Крім того вважають, що суд безпідставно відмовив у допиті свідка – лікаря ОСОБА_3 , яка могла б надати пояснення по суті справи та пояснити, яким чином позивачу 16.02.2009 року було встановлено діагноз «Параноїдальний розлад особистості», який в подальшому покладено в основу висновку ЛКК відносно позивача та не було витребувано амбулаторну картку позивача для дослідження.
У доповненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що до Виконкому Криворізької міської ради вона зверталась із зверненнями через те, що в неї існує спір про земельну ділянку із сусідом, який вона самостійно не може врегулювати, позивач вважає, що через те, що вона писала скарги на дільничного, останній сприяв тому, щоб її життя стало тяжким і її всі вважали хворою. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтовану, апеляційну скаргу – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, підтримала доповнення до апеляційної скарги та просила їх задовольнити,представника Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» - Коваленко С.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та доповнення до апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, в грудні 2018 року позивач, маючи намір на працевлаштування в ТОВ «Полстар» в пошивний цех швачкою, отримала обхідний лист для проходження медичної комісії у зв`язку з працевлаштуванням. 
Відповідно до листа КП «КПНД`ДОР» № 462 від 18.01.2019 року, адресованого на адресу позивача, встановлено, що 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 була оглянута на ЛКК диспансеру КП «КПНД» ДОР», де за станом здоров`я їй було рекомендоване стаціонарне обстеження для уточнення діагнозу та можливості працювати швачкою (том 1 а.с.9).
Листом КП «КПНД» ДОР» № 854 від 01.02.2019 року, адміністрація КП «КПНД» ДОР» на звернення позивача повідомила, що згідно ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», за її усвідомленою письмовою згодою, був проведений психіатричний огляд позивача, відповідно до якого позивачу ОСОБА_1 був діагностований хронічний психічний розлад, заведена первинна медична документація та згідно п.5.1. Наказу МОЗ України № 20 від 22.01.2007 року установлений консультативний нагляд. Крім цього, відповідно до зазначеного листа позивачу роз`яснено, що медична карта амбулаторного хворого згідно п. 23 Наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року зберігається у реєстратурі диспансерного відділення № 1 КП «КПНД» ДОР» (том 1 а.с.7).
Звертаючись до суду з даним позовом про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії позивач посилалась на те, що висновок Лікарсько-консультативної комісії № 1467 від 27.12.2018 року та рішення про постановку її на облік лікаря-психіатра є незаконними.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» .
Згідно ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу», психічні розлади – розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороби, травм и причин смерті.
Психіатрична допомога – комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.
Комісія лікарів-психіатрів – 2 чи більше лікарів-психіатрів, які колегіально приймають рішення з питань, пов`язаних з наданням психіатричної допомоги.
Стаціонарна психіатрична допомога – психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.
У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
За змістом ч.9 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу», дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються в медичній документації.
Основним первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома – є медична карта амбулаторного хворого ф.025/о, яка заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров`я, який надає амбулаторно- поліклінічну допомогу.
Порядок проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів затверджено Постановою КМУ №1465 від 27.09.2000 року. Зазначеним Порядком визначено, що метою проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів є встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я.
Обов`язковий попередній психіатричний огляд проводиться перед початком діяльності - влаштуванням на роботу, а обов`язковий періодичний - у процесі діяльності. Періодичність проведення цих психіатричних оглядів визначається переліком медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих (далі - перелік).
Під час проведення обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів враховуються відомості про звернення особи у психоневрологічні заклади за психіатричною допомогою.
У разі виявлення в особи ознак психічного захворювання (розладу), зазначеного у переліку, яке є протипоказанням для виконання окремих видів діяльності, або якщо вона страждала на тяжкий психічний розлад в минулому, не менш як 5 років тому, а також у разі незгоди особи з результатами психіатричного огляду вона повинна пройти додаткове психіатричне обстеження амбулаторне або в умовах стаціонару. Рішення про наявність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності після додаткового психіатричного обстеження приймається лікарсько-консультативною комісією.
Аналогічне положення міститься і в ст.9 Закону України «Про психіатричну допомогу».
Крім того, Наказом МОЗ України №12 від 17.01.2002р. затверджено Інструкцію про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів (далі Інструкція).
Відповідно до п.10 Інструкції у випадках, коли особа раніше страждала на тяжкий психічний розлад, не менше як 5 років тому, зверталася по психіатричну допомогу з приводу інших психічних розладів або результати обов`язкових обстежень дають підстави підозрювати наявність психічного розладу, а також у разі незгоди особи з результатами психіатричного огляду лікар-психіатр може: зробити висновок  про відсутність  в  особи  психіатричних протипоказань  для проведення видів діяльності, якщо наявні в неї психічні  розлади не є  протипоказанням для виконання видів діяльності, у зв`язку з якими особа проходить обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди; зробити висновок про нездатність виконувати види діяльності у випадку, коли психічні розлади є протипоказанням для їх виконання; призначити додаткове психіатричне обстеження і визначити його обсяги (огляд або обстеження лікарем іншого фаху психологічне тестування, методи діагностики тощо) та після обстеження направити особу для огляду ЛКК. 
Пунктом 11 Інструкції передбачено, що після додаткового психіатричного обстеження особи амбулаторно або в умовах стаціонару рішення про наявність або відсутність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності приймає ЛКК психоневрологічного закладу з відповідним письмовим висновком у медичній документації та подальшим заповненням Протоколу. 
Пунктом 12 Інструкції передбачено, що після проведення обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, а при потребі - додаткового амбулаторного чи стаціонарного обстежень та огляду ЛКК, особі видається медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, засвідчена круглою печаткою психоневрологічного закладу, в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), згідно з Переліком протипоказань.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
У частині першій статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.
У Постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2227цс16 вказано, що положеннями статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає. Отже, за системним аналізом положень статті 16 ЦК України та статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, або її представник, може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Інших способів захисту права законодавством не передбачено.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, після співбесіди лікаря-психіатра з позивачем ОСОБА_1 , на виконання вимог Інструкції та Порядку, лікарем було прийнято рішення про направлення останньої на ЛКК, яка в свою чергу рекомендувала стаціонарне обстеження під час якого уточняється діагноз для подальшої соціальної адаптації та вирішення можливості працевлаштування. Проте, позивач для підтвердження або скасування встановленого діагнозу, відмовилась від стаціонарного обстеження.
Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 114 від 27.08.2019 року у зв`язку зі складністю випадку, короткочасністю обстеження, необхідністю тривалого динамічного спостереження за іспитованою, встановити діагноз і вирішити експертні питання щодо ОСОБА_1 в амбулаторних умовах неможливо. Рекомендовано проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. 
Позивачу було роз`яснено її право на звернення до суду з відповідним клопотанням про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, однак таким своїм правом позивач не скористалась, відповідного клопотання не заявила. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем по справі не доведено порушення її прав та інтересів і незаконності дій комунальної медичної установи, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог позивача про визнання рішення протиправним, з яким погоджується колегія суддів.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання вчинити дії, а саме – зняти позивача з обліку лікаря – психіатра, з огляду на наступне.
Наказом МОЗ №20 від 22.01.2002 року затверджена Інструкція з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги.
Так, залежно від характеру та перебігу психічних розладів, а також наявності усвідомленої згоди особи, яка страждає на психічні розлади, або її законного представника на отримання амбулаторної психіатричної допомоги диспансеризація здійснюється у вигляді диспансерного та консультативного нагляду. 
Пунктом 3.2. Інструкції визначено, що диспансерний нагляд - комплекс заходів при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, який здійснюється лікарем-психіатром та/або іншими фахівцями психіатричного закладу, шляхом визначення особі, яка страждає на психічний розлад, терміну (дати та часу) відвідувань психіатричного закладу, запрошення її на психіатричний огляд, а також відвідувань удома на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, або без усвідомленої згоди особи чи її законного представника, у разі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду, з метою безперервного систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, умовами життя та соціального функціонування особи, та здійснення необхідних профілактичних, діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, спрямованих на покращання або відновлення стану психічного здоров`я. 
Пунктом 3.3. Інструкції визначено, що консультативний нагляд - надання амбулаторної психіатричної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, шляхом спостереження лікарем-психіатром (іншими фахівцями психіатричного закладу) за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних, лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду, або відсутня усвідомлена згода особи чи її законного представника на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні.
Вибір форми диспансеризації - диспансерний нагляд чи консультативний нагляд - є компетенцією лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) та встановлюється залежно від форми та характеру перебігу наявного психічного розладу. 
Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 знаходилася під консультативним, а не диспансерним наглядом, про що їй повідомлялось у відповідях на її звернення. 
Згідно Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о «Медична картка амбулаторного хворого», затвердженої Наказом МОЗ №110 від 14.02.2012 року форма № 025/о повинна зберігатися в реєстратурі амбулаторно-поліклінічного закладу і передається до архіву у разі смерті хворого. При цьому строк зберігання зазначеної карти 5 років.
На підставі звернення позивача ОСОБА_1 до відповідача, відповідно до вимог вказаної вище Інструкції, була сформована амбулаторна карта, яка зберігається у реєстратурі закладу. Відтак, дії відповідача КП «КПНД» ДОР» щодо формування віповідної амбулаторної карти на ім`я позивача ОСОБА_1 , на думку колегії суддів, є правомірними, а тому вимога позивача про знищення первинної медичної документації відносно неї є необґрунтованою.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивач вважає дії відповідача протиправними, оскільки при огляді ЛКК лікарі, без стаціонарного обстеження, не могли встановити діагноз «Параноїдальний розлад особистості», тим паче що позивач не скаржилась на стан свого здоров`я та вважає, що в неї відсутні симптоми зазначеного захворювання, оскільки позивач, заперечуючи проти встановленого їй відповідачем діагнозу, відмовилась від стаціонарного обстеження для підтвердження або скасування такого діагнозу, яке було їй запропоновано в листі КП «КПНД`ДОР» № 462 від 18.01.2019 року, в якому позивача повідомлялось про те, що 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 була оглянута на ЛКК диспансеру КП «КПНД» ДОР», де за станом здоров`я їй було рекомендоване стаціонарне обстеження для уточнення діагнозу (том 1 а.с.9).
При цьому, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 114 від 27.08.2019 року комісія дійшла висновку, що у зв`язку зі складністю випадку, короткочасністю обстеження, необхідністю тривалого динамічного спостереження за іспитованою, встановити діагноз і вирішити експертні питання щодо ОСОБА_1 в амбулаторних умовах неможливо. Рекомендовано проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. 
Судом першої інстанції позивачу було роз`яснено її право на звернення до суду з відповідним клопотанням про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, однак таким своїм правом позивач не скористалась, відповідного клопотання не заявила (том 1 а.с.136). 
Правом на звернення до суду з відповідним клопотанням про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи позивач не скористалась і в суді апеляційної інстанції. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що записи в амбулаторній картці позивача від 16.02.2009 року, якими їй встановлено діагноз «Параноїдальний розлад особистості» не відповідають дійсності та є надуманими, оскільки у стаціонарі позивача не обстежували, вона не зверталась за медичною допомогою, скарги на поведінку позивача не надходили, оскільки, як зазначено вище, позивач відмовилась від стаціонарного обстеження для підтвердження або скасування встановленого їй відповідачем діагнозу, а оглянута в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції надана відповідачем медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не містить будь яких зауважень щодо записів в ній з боку колегії суддів. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у допиті свідка – лікаря ОСОБА_3 , яка могла б надати пояснення по суті справи та пояснити, яким чином позивачу 16.02.2009 року було встановлено діагноз «Параноїдальний розлад особистості», який подальшому покладено в основу висновку ЛКК відносно позивача, оскільки в даному випадку позивачем не заявлено позовних вимог відносно встановленого їй 16.02.2009 діагнозу «Параноїдальний розлад особистості».
Доводи доповнень до апеляційної скарги ОСОБА_1 , в яких остання посилається на те, що до Виконкому Криворізької міської ради вона зверталась із зверненнями через те, що в неї існує спір про земельну ділянку із сусідом, який вона самостійно не може врегулювати, позивач вважає, що через те, що вона писала скарги на дільничного, останній сприяв тому, щоб її життя стало тяжким і її всі вважали хворою, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані доводи не є предметом заявлених позивачем позовних вимог в даній справі. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги, не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги, висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга та доповнення до апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: