П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2615/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі – Фінансове управління Генерального штабу ЗСУ) в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність щодо здійснення перерахунку на день звільнення та виплати належної щомісячної додаткової грошової винагороди, яка не включена в обмежено виплачені матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, матеріальну допомогу на оздоровлення та підйомну допомогу йому та членам сім`ї за 2015 - 2017 роки та індексацію грошового забезпечення, починаючи з 4-го кварталу 2015 року по день звільнення, у встановлений чинним законодавством строк, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2017 року.
-          зобов`язати нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, яка не включена в обмежено виплачені матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, матеріальну допомогу на оздоровлення та підйомну допомогу йому і членам сім`ї за 2015 - 2017 роки та індексацію грошового забезпечення, починаючи з 4-го кварталу 2015 року по день звільнення, у встановлений чинним законодавством строк, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 заявив, що щомісячна додаткова грошова винагорода повинна бути включена в розрахунок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, оскільки така винагорода має систематичний характер та входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.
Також позивач покликався  на протиправність невиплати йому індексації грошового забезпечення починаючи з 4-го кварталу 2015 року по 04 травня 2017 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, у письмовому провадженні, позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, керуючись правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17, виходив із того, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення та має бути включена в розрахунок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, оскільки така винагорода має щомісячний характер.
Також суд вважав, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення, однак, процитувавши законодавство, яке регулює виплату індексації, не зробив у мотивувальній частині рішення щодо права позивача на отримання індексації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Фінансове управління Генерального штабу  ЗСУ, вважаючи, що суд першої інстанції, при вирішення спору,  неправильно застосував норми матеріального права, в апеляційній скарзі просить скасувати судове рішення та та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтування апеляції складається з такого.

По - перше, скаржник вказує, що аналіз вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, а також наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 року №550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» свідчить про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу місячного грошового забезпечення з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

По - друге, скаржник пояснив, що виплата сум індексації грошового забезпечення позивачу не здійснювалась через складну фінансово-економічну ситуацію та у зв`язку з відсутністю коштів на відповідних рахунках Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ, передбачених для фінансування видатків на їх виплату.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , генерал-майор (у відставці), приймав участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Є особою з інвалідністю війни II групи.
З жовтня 2015 року по день звільнення в запас (травень 2017 року), проходив службу на посаді Головного оперативного чергового – заступника начальника Головного командного центру Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України.
Наказом Міністра оборони України від 21.04.2017 року за № 266, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних Сил України, в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
04 травня 2017 року позивача було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 17 лютого 2018 року за №305/151 про суми нарахованого (виплаченого) генерал-майору ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, премій, винагороди за безпосередню участь в АТО, грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та підйомної допомоги за період з 01 листопада 2015 року по 04 травня 2017 року, позивачу щомісячно, починаючи з листопада 2015 року, виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.

Водночас зміст даної довідки свідчить, що  розраховуючи суму одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач не включив в її склад  щомісячну додаткову грошову винагороду на загальну суму 134  961,84 грн.

30 грудня 2019 року позивач звернувся з листом до Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ із клопотанням здійснити перерахунок на день звільнення та виплатити належну йому щомісячну додаткову грошову винагороду, яка не включена в обмежено виплачені матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, матеріальну допомогу на оздоровлення та підйомну допомогу йому та його сім`ї за 2015- 2017 роки та індексацію за вказаний період у встановлений чинним законодавством строк.
Фінансове управління Генерального штабу ЗСУ листом від 14.01.2020 року № 305/143, відмовило позивачу у вказаному клопотанні посилаючись на відсутність законних підстав для здійснення перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення та підйомної допомоги за 2015-2017 роки.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового її задоволення, з огляду на таке.

Колегія суддів вважає, що спір у даній справі стосується:
-          виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування в її складі щомісячної додаткової грошової винагороди;
-          невиплата індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по травень 2017 року.

Щодо врахування, при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, колегія суддів виходить з такого.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
У силу вимог частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону №2011-XII наведено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Крім того, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.
Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (надалі - Постанова №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно пункту 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Тобто, приписи Постанови № 889 встановлюють, що щомісячна додаткова грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

Водночас, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.
Так, у постанові від 06.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Згідно довідки від 19 лютого 2018 року за №305/151 з листопада 2015 року по травень 2017 року щомісячна додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому відсутні підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення.

Вказане спростовує доводи апелянта щодо визнання щомісячної додаткової грошової винагороди періодичною виплатою.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі №826/3398/17, від 08.08.2019 у справі №802/955/17-а, від 24.03.2020 у справі № 810/2734/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає протиправним невключення до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою № 889.

Колегія суддів зауважує про некоректність заявлених позивачем позовних вимог, адже по суті, предмет спору стосувався визначення статусу додаткового виду грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) та обов`язку відповідача включити цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми розміру грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Між іншим,  ч.2 ст. 9 КАС України  надає право суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вимог даної статті, колегія суддів вважає необхідним вийти за межі позовних вимог задля ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та вважає, що належним способом захисту його прав буде визнання протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889.
Також необхідно зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу ЗСУ здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 з урахуванням раніше виплачених сум.

З приводу невиплати індексації за період з листопада 2015 року по 04 травня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №?9-рп/2013 зроблений висновок, що кошти на індексацію спрямовані на підтримання достатнього життєвого рівня громадян у зв`язку зі зростанням цін на товари та послуги.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі – Закон №1282) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
У статті першої даного Закону відзначено, що це механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону №1282 унормовано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статей 4, 6 Закону №1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно з п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян, законами України встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
З матеріалів справи вбачається, що позивачеві у період з листопада 2015 року по 04 травня 2017 року індексація не нараховувалась та не виплачувалась, що не заперечується відповідачем.
Колегія суддів звертає увагу, що, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на відсутність коштів на відповідних рахунках Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ, передбачених для фінансування видатків на виплату індексації.

Верховний Суд, розглядаючи подібну справу №?822/3307/17, у рішенні від 16 квітня 2020 року вказав, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування є протиправною, тому задовольнив вимогу позивача щодо стягнення індексації за період з 1 липня 2015 року до 1 серпня 2017 року у зв`язку з її ненарахуванням та невиплатою під час проходження ним військової служби. Суд зазначив, що сума індексації є складовою грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 2015 року по 04 травня 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Частина 1 ст. 317 КАС України унормовує, що підставами зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Ураховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідним змінити рішення суду першої інстанції, шляхом викладення його резолютивної частини в іншій редакції.
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, беручи до уваги, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, немає.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року – змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.
«Позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 2015 року по 04 травня 2017 року.
Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2015 року по 04 травня 2017 року».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                   суддя                                                            Л. В. Стас

                   суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 10.11.2020 року.