ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1692/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/784/19 Категорія: 331090000 	Бесараб Н. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
       за участю секретаря Анкудінова О.І. 

учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»;
заінтересована особа: Лисянська районна рада Черкаської області, Бужанська сільська рада Лисянського району Черкаської області;
особа, яка подає апеляційну скаргу – Акціонерне товариство «Універсал Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2020 року, постановлене під головуванням судді Бесараб Н.В. у залі Лисянського районного суду Черкаської області, 04.08.2020 року о 14 год. 25 хв., у справі за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк», заінтересована особа: Лисянська районна рада Черкаської області, Бужанська сільська рада Лисянського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою, -

в с т а н о в и в :

 
07.08.2019 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є заявник, та ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 3832, згідно до умов якого Банк зобов`язався надавати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 685 000 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у цьому договорі.
Відповідно до умов Додаткової угоди № 3832/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 3832 від 06.06.2008 року позичальник отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 685 000,00 доларів строком до 01.06.2028 року зі сплатою 11,50 % річних за користування кредитом. Додатковою угодою від 01.10.2018 року до Генерального договору було змінено п.1.1, а саме: встановлено новий ліміт кредитування за генеральним договором у розмірі 716 000,00 доларів США.
01 жовтня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову  угоду № BL 9598/ К-1 Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 3832 від 06.06.2008 року, згідно до умов якої позичальник отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 34 304,00 доларів США строком до 01.10.2015 року зі сплатою 18,45% річних за користування кредитом.
За рахунок кредитних коштів позичальником було придбано нерухоме майно:
- нежиле приміщення під № 69 1-го поверху, загальною площею 159,6 кв. м , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ;
- нежилі приміщення з № 1 (один) по № 16 (шістнадцять) (групи приміщень № 65 а (шістдесят п`ять «а») в літері «А» загальною площею 148,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ним та позивачем було укладено договір іпотеки-1 від 06 червня 2008 року, у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано нежиле приміщення під № 69 1-го поверху загальною площею 159,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю та Договір іпотеки-2 від 06 червня 2008 року, у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано нежилі приміщення з № 1 (один) по № 16 (шістнадцять) (групи приміщень № 65 а (шістдесят п`ять «а») в літері «А» загальною площею 148,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю.
Отже, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту.
Після смерті ОСОБА_1 залишилося нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 65,6 кв. м, житловою 39,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,2593 га, кадастровий номер 7122881600:01:002:0100 за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.
У травні 2019 року позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 був знятий з реєстраційного обліку, що підтверджується даними довідки № 839358 про реєстрацію в державному реєстрі населення. Перед смертю позичальник ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач посилається, що згідно розрахунку заборгованості, виконаного станом на дату 07.06.2018 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 станом на 01.08.2016 року за кредитним договором № BL 3832 від 06.06.2008 року складає 1 434 448,52 доларів США, з яких:- сума дострокового стягнення - 679 902,61 доларів США, з яких прострочена заборгованість по кредиту – 679 902,61 доларів США; - відсотки – 673 073,37 доларів США;
- підвищені відсотки – 81 472,54 доларів США.
Згідно даних розрахунку заборгованості, виконаного станом на дату 07.06.2018 року заборгованість позичальника станом на 01.08.2016 року за кредитним договором № BL 9598/К-1 від 01.10.2008 року складає 102 976,18 доларів США, з яких: - сума дострокового стягнення – 33 705,96 доларів США, з яких прострочена заборгованість по кредиту – 33 705,96 доларів США;- відсотки – 25 371,39 доларів США; - підвищені відсотки – 43 898,83 доларів США. Всього заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед банком становить 1 537 424 (один мільйон п`ятсот тридцять сім тисяч чотириста двадцять чотири) доларів США 70 центів.
Таким чином, враховуючи, що спадкоємці після смерті ОСОБА_1 із заявою про відкриття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, а після смерті ОСОБА_1 минуло більше року, то позивач вважає, що є підстави для визнання спадщини, до складу якої входить житловий будинок загальною площею 65,6 кв. м, житловою 39,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,2593 га, кадастровий номер 7122881600:01:002:0100 за адресою: АДРЕСА_2 - відумерлою .
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2020 року в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Універсал Банк», заінтересована особа: Лисянська районна рада Черкаської області, Бужанська сільська рада Лисянського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» через свого представника оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.08.2020 року є необґрунтованим та таким, що прийнято при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню, вважає скаржник.
Скаржник посилається, що після смерті ОСОБА_1 залишилося нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме: житловий будинок загальною площею 65,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка площею 0,2593 га, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.
З метою виявлення спадкоємців, позивач - банк направив до Лисянської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців від 07.06.2018 року № 377.
За результатом розгляду претензії, Лисянською державною нотаріальною конторою Черкаської області повідомлено листом № 1025/01-16 від 20.06.2018 року, що після смерті ОСОБА_1 , нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась.
В апеляційній скарзі скаржником звертається увага, що згідно даних свідоцтва про спадщину за законом, виданим нотаріусом нотаріальної території Ерунбуні у Республіці Вірменії, з якого вбачається, що ОСОБА_2 прийняла у спадщину нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 . Отже, вважає скаржник, що з аналізу виданого свідоцтва слідує, що нерухоме майно на території України ОСОБА_2 у спадщину не приймала, а тому, на думку скаржника, суд прийшов до хибного висновку про прийняття спадкоємцем спадщини на підставі даного свідоцтва про спадщину, оскільки спадщини спадкоємець на території України не прийняла.
В апеляційній скарзі представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Сербіна А.О. просить рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.08.2020 року по справі № 7600/784/19- скасувати та постановити нове рішення, яким заяву АТ «Універсал Банк», заінтересовані особи: Лисянська районна рада Черкаської області, Бужанська сільська рада Лисянського району про визнання спадщини відумерлою – задовольнити.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.
У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника банку – позивача, який з?явився у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності. 
Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, посилаючись, що згідно даних Свідоцтва про спадщину за законом, виданого в Республіці Вірменія, м. Єреван, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_3 (дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про спадщину за законом. 
Таким чином, врахувавши норми міжнародного права, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідності до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 першої черги за законом, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, тому відповідно до вимог ст.ст. 1268,1269 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, до складу якої входять, згідно зі ст. 1218 ЦК України усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі в майно, яке належало померлому на території України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою, у зв`язку зі смертю останнього та його заборгованістю перед АТ «Універсал Банк» у сумі 1 537 424 (один мільйон п`ятсот тридцять сім тисяч чотириста двадцять чотири) дол. 70 центів.
АТ «Універсал Банк» заяву про визнання спадщини відумерлою мотивує тим, що спадкоємці після смерті ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та свідоцтво на право на спадщину не отримували, оскільки таке не видавалось, а після смерті ОСОБА_1 минуло більше року, тому банк вважає, що є підстави для визнання спадщини відумерлою , та передачі у власність територіальної громади смт. Лисянка Черкаської області за місцем знаходження нерухомого майна спадкового майна померлого.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції після смерті ОСОБА_1 залишилося нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 65,6 кв. м, житловою 39,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,2593 га, кадастровий номер 7122881600:01:002:0100 за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.
ОСОБА_1 відповідно до кредитних договорів № BL 3832, № 3832/К-1, № BL 9598/ К-1 мав боргові зобов`язання перед позивачем. Сума боргу становить 1 537 424 (один мільйон п`ятсот тридцять сім тисяч чотириста двадцять чотири) доларів США 70 центів.
Банк направив до Лисянської державної нотаріальної контори Черкаської області претензію до спадкоємців від 07.06.2018 року № 377. Лисянською державною нотаріальною конторою повідомлено листом № 1025/01-16 від 20.06.2018 року, що після смерті ОСОБА_1 нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до даних Свідоцтва про спадщину за законом, виданого у Республіці Вірменія, місто Єреван, ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_3 (дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 (а. с. 51-52).
Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
У разі, якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України “Про міжнародне приватне право”.
Згідно до ст.ст.70, 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано у заповіті право держави, громадянином якої він був. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
За правилами статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки , що передбачено ст. 1261 ЦК України.
Відповідно до положень частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення – власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Згідно зі статтею 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За правилом частини третьої статті 268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, чинне законодавство пов`язує можливість прийняття спадщини не тільки із фактом подання заяви про прийняття спадщини, а і з самим фактом проживання за однією адресою із померлим.
Згідно із статтею 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.
З огляду на наведені правила розгляду заяв про відумерлість спадщини заявник зобов`язаний був зазначити і надати докази не тільки щодо відсутності заяв про прийняття спадщини спадкоємцями, а і щодо відсутності фактів, за якими особи могли вважатися такими, які прийняли спадщину, зокрема, в силу спільного проживання з померлим боржником його дружини.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 року, справа № 205/2330/17 (провадження № 61-1354св19).
У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційного суду, вважає за важливе звернути увагу, що як вбачається з матеріалів справи у померлого ОСОБА_3 залишилася дружина ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за якою вказаною адресою проживав і померлий ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № 839358 про реєстрацію в державному реєстрі населення (а. с. 43-46).
Враховуючи викладені вище обставини справи та норми права, той факт, що у померлого ОСОБА_1 залишилася дружина, яка в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець може вважатися такою, яка прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України вона не заявляла про відмову від неї, а прийняла частину спадкового майна, що знаходиться у м. Єреван, що підтверджується доказами в матеріалах справи, то відсутні підстави для задоволення вимог банку щодо визнання спадщини відумерлою, як і відсутні підстави для задоволення вимоги апеляційної скарги, які є аналогічними та повторюють доводи позовних вимог банку. 
Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежено, тому прийнявши частину спадкового майна, спадкоємець має право на отримання іншої частини спадщини.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що наявні перешкоди у визнанні спадщини відумерлою, оскільки заявник відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України, ст. 335 ЦПК України не довів, що вказане ним спадкове майно не прийняте або не вважається таким, що прийняте, жодним зі спадкоємців.
Колегією суддів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані сторонами доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги, висновки Верховного Суду України, що були викладені в постанові від 04 травня 2020 року (№ 205/2330/17) і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду скаржником та його представником не наведено.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду попередньої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, учасникам процесу надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для їх задоволення апеляційним судом.
Отже, доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до вимоги скаржника здійснити переоцінку доказів судом апеляційної інстанції.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заяви, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.
З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» – залишити без задоволення.
        Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 серпня  2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк», заінтересована особа: Лисянська районна рада Черкаської області, Бужанська сільська рада Лисянського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою - залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко