Справа № 991/8439/20
Провадження1-кс/991/8663/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, в порядку ст. 303 КПК України,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга  ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей згідно заяви про кримінальне правопорушення від 01.10.2020.
У поданій скарзі заявник просила суд: 
-визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, викладених у її заяві про злочини від 01.10.2020;
- зобов`язати уповноважену особу (слідчого) Національного антикорупційного бюро України невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості відповідно вчинених кримінальних правопорушень за попередньою кваліфікацією ст.364, 366, 369-2 КК України, які викладені у заяві від 01.10.2020 про злочин та надати потерпілій ОСОБА_4 витяг з ЄРДР та повідомити суд про виконання ухвали.
Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_3 зазначила, що нею було надіслано до НАБУ заяву про злочин від 01.10.2020, яка була отримана уповноваженими особами НАБУ 05.10.2020.
Проте, незважаючи на отримання НАБУ заяви про злочин, відповідні відомості згідно її заяви до ЄРДР на виконання вимог ст. 214 КПК України не внесені та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявниці не надано, у зв`язку з чим вона звернулась зі скаргою до слідчого судді.
На підтвердження власної позиції засобами електронного зв`язку на електронну адресу суду надіслано заяву–клопотання обґрунтування до скарги від 08.10.2020 та заяву від 01.10.2020 про злочин до НАБУ. 
Зі змісту вказаної заяви-клопотання вбачається, що ОСОБА_3 вважає, що її права дискриміновано, обмежено доступ до правосуддя особами суддівської системи, що свідчить про ознаки кримінального правопорушення проти заявниці. 
За клопотанням ОСОБА_3 від 07.05.2018 Верховний суд згідно вимог законодавства не прийняв ухвали про залучення її до справи №800/427/17 у якості третьої особи та не повідомив про розгляд Великою Палатою Верховного Суду справи №800/427/17 (П/9901/136/16) провадження №11-1231заі18, коли приймав остаточну постанову, у якій прописав заявницю – ОСОБА_4 . 
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України та просила задовольнити її у повному обсязі. 
Детектив у судове засідання не з`явився, проте на електронну пошту Вищого антикорупційного суду надіслав пояснення від 19.10.2020. Зі змісту пояснень вбачається, що до Національного бюро надійшла заява ОСОБА_5 від 01.10.2020 (вх. № Д-15521 від 05.10.2020) з приводу можливого порушення прав та законних інтересів скаржника окремими суддями і працівниками Верховного суду за обставин, наведених у заяві та з інших питань. Проте, у заяві від 01.10.2020 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаними суддями кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро. Детективом також зазначено, що заявник, звернувшись до Національного бюро із заявою, у якій не викладено конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального корупційного правопорушення, та в подальшому оскаржуючи бездіяльність детективів Національного бюро, намагається оскаржити судові рішення та відповідні дії судді, вчинені при здійсненні правосуддя, поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого, передбаченого ст. 303 КПК України. Також зауважено, що у заяві від 01.10.2020 не було зазначено і про обставини, що вказували б на вчинення особами дій, з використанням службового становища, з метою одержання неправомірної вигоди, що у свою чергу є умовою для здійснення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 364 КК України. У поясненнях також зазначено, що за результатом розгляду заяви від 01.10.2020, заявника поінформовано, що її попередня заява від 18.09.2020 з аналогічних питань раніше надходила до Національного бюро і була предметом розгляду, за результатами якого Головним підрозділом детективів Національного бюро встановлено, що автором не викладено об`єктивних даних, шо можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з урахуванням вимог статті 216 КПК України, про що заявника повідомлено листом Національного бюро від 25.09.2020 № 111-188/33858 із наданням відповідних роз`яснень. З огляду на вказані обставини детектив зазначив про відсутність бездіяльності з боку службових осіб Національного бюро, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому статтею 303 КПК України, також просив здійснювати розгляд скарги без участі представника Національного бюро за наявними письмовими поясненнями.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність представника особи, дії якої оскаржуються, не є перешкодою для розгляд скарги.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та письмові пояснення представника НАБУ, заслухавши позицію скаржника, дійшов таких висновків.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК України.
Статтею 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Статтею 33-1 КПК України встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.
Частиною 1 статті 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Аналізуючи норми ст.ст. 214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.      
При цьому зі скарги ОСОБА_3 до слідчого судді вбачається, що нею оскаржується бездіяльність НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366, 369-2КК України, згідно її заяви від 01.10.2020.
Однак в прохальній частині самої заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2020 вбачається прохання ОСОБА_3 внести до ЄРДР відповідні відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 364, 369-2 КК України.
Враховуючи наведене, слідчий суддя перевіряє наявність/відсутність бездіяльності Національного бюро лише в межах заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 01.10.2020, тобто в лише в частині злочинів, передбачених ст. ст. 364, 369-2 КК України.
Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно з п. 2 Глави 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджено Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Відповідно до вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Тобто, підставами вважати заяви чи повідомлення саме про злочин, є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є посилання у повідомлені про злочин на фактичні обставини, що підтверджують наявність складу відповідного кримінального правопорушення.
Враховуючи приписи ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, можливо зробити висновок, що однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є повідомлення/виявлення діяння/бездіяльності, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні/бездіяльності ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.
Таким чином, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомлені про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.
Відповідно до заяви про ознаки кримінальних правопорушень вчинені за попередньою змовою групи осіб за ст.364, 369-2 КК України зазначено, що 17 осіб – державних службовців (з судового органу влади) – за попередньою змовою, зловживали владою та службовим становищем, з наявним впливом (ст.364, 369-2 КК України) про що свідчать докази. У вказаній заяві  ОСОБА_3 просила:
-внести відомості до ЄРДР згідно ч.1 ст.214 КПК України, за ознаками кримінальних правопорушень групою осіб за попередньою змовою за ст.ст.364, 369-2 КК України зловживання владою службовим становищем, з впливом,.. особами на державній службі Верховного суду : -Головуючого судді ОСОБА_6 ; судді – доповідача ОСОБА_7 ; суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та секретаря судового засідання ОСОБА_22 , у справі №800/427/17(П/9901/369/16) пр.№11-1231заі18;
-повідомити ОСОБА_4 як потерпілу за №(095)4052975 про внесення відомостей до системи ЄРДР по заяві про злочин, про час видачі витягів з ЄРДР, пам`яток про права потерпілої; невідкладно розпочате досудове слідство відповідно до особливого порядку кримінального провадження щодо окремої категорії осіб.
Як вбачається з пояснень детектива, відомості про наведені у заяві  ОСОБА_3 обставини до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися.
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 364 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження за якою відноситься до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, передбачає кримінальну відповідальність за вчинення такого кримінального правопорушення як зловживання владою або службовим становищем.
При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК, має три обов`язкові ознаки: діяння - використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта; наслідки, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Відсутність хоча б однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.
В свою чергу, зловживання владою характеризується як вчинене всупереч інтересам служби використання службовою особою, яка є представником законодавчої, виконавчої чи судової влади, своїх повноважень і можливостей щодо пред`явлення вимог і прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними або юридичними особами. Зловживання службовим становищем - це вчинене всупереч інтересам служби використання службовою особою своїх повноважень і можливостей, пов`язаних із займаною посадою.
Кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, є спричинення таким злочином тяжких наслідків. Крім того, суб`єкт злочину, передбаченого статтею 364 КК України, - спеціальний, а саме службова особа, визначення якої зазначено у примітці 1 до статті 364 Кримінального кодексу України.
Згідно Примітки 1 до статті 364 Кримінального кодексу України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом. Для цілей статей 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу до державних та комунальних підприємств прирівнюються юридичні особи, у статутному фонді яких відповідно державна чи комунальна частка перевищує 50 відсотків або становить величину, що забезпечує державі чи територіальній громаді право вирішального впливу на господарську діяльність такого підприємства.
Отже, виходячи з положень статті ст. 364 КК України, дана стаття передбачає відповідальність саме за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Диспозиція статті 369-2 КК України містить наступне формулювання: пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди особі, яка пропонує чи обіцяє (погоджується) за таку вигоду або за надання такої вигоди третій особі вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (ч.1 ст.369-2); прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди (ч.2 ст.369-2); прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, (ч.3 ст.369-2). Згідно примітки до ст. 369-2 КК України, особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також службові особи, визначені у частині четвертій статті 18 цього Кодексу.
Отже, виходячи з положень статті ст. 369-2 КК України, дана стаття передбачає відповідальність саме за зловживання впливом.
В свою чергу, в заяві про злочин йде мова про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 369-2 КК України. Однак, у вказаному повідомленні відсутні будь-які конкретні фактичні дані про використання влади чи службового становища всупереч інтересам служби або про зловживання впливом суддями та секретарем судового засідання Верховного Суду, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, що спричинило тяжкі наслідки. У заяві містяться твердження заявника, які вона не підкріплює жодними фактичними обставинами.
Згідно вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
За результатами проведеної перевірки встановлено, що інформація, викладена в заяві про вчинення злочину від 01.10.2020, не підтвердилась та не містить відомостей, які б вказували на наявність ознак складу злочину, передбаченого нормами КК України, що віднесені до підслідності Національного антикорупційного бюро України, а тому підстави для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування відсутні.
Про вказані результати проведеної перевірки було повідомлено заявницю начальником відділу по роботі зі свідками за заявниками ОСОБА_23 від 07.10.2020 №111-188/35105.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. 
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналізуючи норми ст.ст.214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення. 
На думку слідчого судді уповноваженими особами Національного антикорупційного бюро України було здійснено належне процесуальне реагування на заяву про вчинення злочину від 01.10.2020, було проведено перевірку наведених в ній фактів, за результатами якої встановлено наступне. 
Повідомлено, що за результатом розгляду заяви від 01.10.2020, яка зареєстрована 05.10.2020 за № Д-15521, щодо можливого порушення прав та законних інтересів окремими суддями і працівниками Верховного суду за обставин, наведених у заяві, а також з інших питань. Поінформовано, що попередня заява ОСОБА_3 з аналогічних питань від 18.09.2020, яка надходила па поштову адресу Національного антикорупційного бюро України та зареєстрована 21.09.2020 за № Д-14771, вже була предметом розгляду, за результатами розгляду якої в межах компетенції Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України не було встановлено підстав для внесення детективами Національного бюро відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у ній не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України з урахуванням вимог статті 216 Кримінального процесуального кодексу України, про що її поінформовано листом від 25.09.2020 № 11 1-188/33858, із наданням відповідних роз`яснень. У поясненнях детектива також зазначено, що і у заяві ОСОБА_5 не наведено нових даних чи обставин, які б потребували додаткового розгляду, про що заявника поінформовано листом Національного бюро від 07.10.2020 № 111-188/35105.
Відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Повідомлення не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що надавали б підстави для кваліфікації відомостей, викладених в її Заяві, за ст. 369-2, ст. 364 КК України, та внесення коротких відомостей про них до ЄРДР, щоб в подальшому проводити їх досудове розслідування.
Так, у повідомленні не зазначені конкретні фактичні дані (а не загальні твердження) про дії, які свідчать про зловживання владою службовою особою, про зловживання службовим становищем службовою особою, а також про дані про конкретні обставини прийняття пропозиції неправомірної вигоди службовою особою, про прийняття обіцянки такої вигоди службовою особою, про одержання неправомірної вигоди службовою особою. Вказане позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину.
Крім того, відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Таким чином, законність процесуальних актів і дій/бездіяльності суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі у спосіб не передбачений законом, є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.
Оцінка судових рішень, прийнятих суддею, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.
Суть заяви про злочин від 01.10.2020 до НАБУ фактично зводиться до незгоди з процесуальним рішенням стосовно незалучення заявниці в якості третьої особи до розгляду справи №800/427/17(П/9901/369/16) пр.№11-1231заі18 та не надісланні копії відповідного рішення у даній справі ОСОБА_3 .
Слідчий суддя зазначає, що незгода з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
Так при вирішенні скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).
Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.
Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 року.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007 встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.
В даному випадку, у заяві ОСОБА_3 вказані лише загальні твердження, які не містять в собі конкретних фактичних даних. Заява стосується процесуальних рішень суддів Верховного суду: Головуючого судді ОСОБА_6 ; судді-доповідача ОСОБА_7 ; суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та дій секретаря судового засідання ОСОБА_22 , у справі №800/427/17(П/9901/369/16) пр.№11-1231заі18. 
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" ( Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. 
Заявник у скарзі посилається на ч. 4 ст. 214 КПК України як на підставу для обов`язкового внесення до ЄРДР будь-яких відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, але у цій частині передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Мова йде саме про прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень, а внесення відомостей до реєстру є вже іншою дією, про що вказано у наступній частині 5-й вказаної статті.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Натомість, повідомлення ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в її повідомленні про злочини за ст.ст. 364, 369-2 КК України, натомість вбачається незгода заявника із прийнятим судом рішенням, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
З урахуванням викладеного, підстави для визнання незаконною бездіяльності уповноважених осіб НАБУ, що полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення та зобов`язання посадових осіб внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за повідомленням ОСОБА_3 від 01.10.2020 відсутні. 
Керуючись статтями 7, 9, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги заявниці ОСОБА_3 про зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно її заяви про кримінальне правопорушення від 01.10.2020, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя                                                                          ОСОБА_1