УХВАЛА

12 листопада 2020 року  
Київ
справа №824/44/19-а
адміністративне провадження №К/9901/26210/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н. В.,
суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.
перевірив касаційну скаргу Вижницької районної державної адміністрації на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі №824/44/19-а за позовом ОСОБА_1 до Вижницької районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вижницької районної державної адміністрації, в якому просив:
- ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії Вижницької районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 , першому заступнику голови Вижницької районної державної адміністрації, премії за листопад 2018 року та надбавок за інтенсивність за вересень 2018 року, листопада 2018 року;
- зобов`язати відповідача - Вижницьку районну державну адміністрацію провести виплати ОСОБА_1 , першому заступнику голови Вижницької районної державної адміністрації: - виплату премії за листопад 2018 року в межах місячного фонду преміювання працівників апарату районної державної адміністрації; - виплату надбавки за інтенсивність праці за вересень 2018 року у розмірі 100% посадового окладу та за листопада 2018 року в розмірі 100% посадового окладу.
24 лютого 2020 року рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24    липня 2020 року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Вижницької районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 першому заступнику голови Вижницької районної державної адміністрації, премії за листопад 2018 року та надбавок за інтенсивність за вересень 2018 року, листопада 2018 року.
Зобов`язано Вижницьку районну державну адміністрацію провести виплати ОСОБА_1 першому заступнику голови Вижницької районної державної адміністрації: виплату премії за листопад 2018 року в межах місячного фонду преміювання працівників апарату районної державної адміністрації; виплату надбавки за інтенсивність праці за вересень 2018 року у розмірі 100% посадового окладу та за листопада 2018 року в розмірі 50% посадового окладу.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5316,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Вижницької районної державної адміністрації.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вижницької районної державної адміністрації.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду Вижницька районна державна адміністрація подала касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 12 жовтня 2020 року.
26 жовтня 2020 року ухвалою Верховного Суду вказана касаційна скарга Вижницької районної державної адміністрації залишена без руху та надано строк для надання до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаного клопотання.
На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду заявником касаційної скарги усунуто встановлені судом недоліки шляхом направлення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке зареєстровано у Верховному Суді 09 листопада 2020 року.
Клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження обґрунтовано тим, що касаційна скарга відповідача подана повторно 06 жовтня 2020 року після її повернення Верховним Судом ухвалою від 14 вересня 2020 року у найкоротші терміни. На підтвердження зазначеного надано копії супровідного листа суду апеляційної інстанції про отримання оскаржуваного рішення суду та копії документів, що підтверджують отримання копії ухвали Верховного Суду від 14 вересня 2020 року.
Враховуючи, що вперше Вижницька районна державна адміністрація звернулася з касаційною скаргою з дотриманням процесуального строку на касаційне оскарження, а прийняття ухвали Верховним Судом про повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку, заявлене клопотання підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Частиною третьою статті 329 КАС України передбачено, що строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, наведені відповідачем обставини є достатніми для визнання поважними підстав подачі касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
У касаційній скарзі відповідач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), як на підставу касаційного оскарження судових рішень.
Відповідно до вказаного пункту підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідач вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17, від 17 липня 2019 року справі №810/719/18, від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18, від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17, від 31 березня 2020 року у справі № 826/26222/15.
Відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили статті 171, 173 КАС України та прийняв рішення по суті спору з порушенням правил предметної юрисдикції без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17.
На думку заявника касаційної скарги, суд апеляційної інстанції також не врахував вимоги частини другої статті 94 КАС України та висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року справі №810/719/18, згідно з яким окремими положеннями статей 94 та 79 КАС України визначено особливості використання як засобів доказування письмових доказів (копій та оригіналів), а також особливості їх подання до суду та учасникам справи. Важливою вимогою використання копії письмового доказу як допустимого доказу у справі є її належне засвідчення та передчасне надсилання іншим учасникам справи. Матеріалами справи підтверджено, що копії письмових доказів, які оцінені судами попередніх інстанцій, не засвідчені в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування у цій справі. 
Також за висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18, які не враховані судом апеляційної інстанції, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. 
У постанові від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що прийняття судом рішення за відсутності у матеріалах справи саме належно засвідчених копій письмових доказів, якими обґрунтовує позивач свій позов, не дивлячись на те, що такі докази можуть розглядатися як належні докази , свідчить виключно про те, що рішення прийнято судом на підставі недопустимих доказів, таким чином, висновок суду не ґрунтується на повному та всебічному розгляді всіх обставин справи, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору.
У справі № 826/26222/15 Верховний Суд у постанові від 31 березня 2020 року констатував, що одним із принципів адміністративного судочинства є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зміст якого зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні. З огляду на приписи статті 159 КАС України, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами. Недотримання судом принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також в обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження відповідач наголошує на тому, що судами не було з`ясовано чи виник у відповідача обов`язок здійснити додаткові виплати на користь позивача у вигляді премій та надбавок, невиконання якого з боку відповідача могло призвести до порушення прав позивача. Поза увагою судів попередніх інстанцій залишився той факт, що позивач наполягав на виплаті з урахуванням «інтенсивного характеру праці» не надавши судам доказів того, за якими документальними критеріями визначається інтенсивний характер праці і в чому інтенсивність виражена в трудовій функції позивача. Відповідач звертає увагу на те, що заявлені вимоги позивача за своєю правовою суттю є трудовим спором, а тому позивач був зобов`язаний на підставі принципу змагальності та статті 77 КАС України довести свої позовні вимоги. Однак суди попередніх інстанцій розглядали даний спір через призму адміністративного спору у розрізі публічно-правового характеру з підстав начебто прийняття головою Вижницької районної державної адміністрації рішення про відмову у виплаті позивачу додаткової заробітної плати. 
Такі доводи підлягають перевірці під час касаційного перегляду судових рішень у цій справі.
Враховуючи викладене, Суд вважає доведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
З огляду на те, що Вижницькою районною державною адміністрацією виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року, касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
Керуючись статтями 329-331, 334, 335, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання Вижницької районної державної адміністрації про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі №824/44/19-а  - поновити.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Вижницької районної державної адміністрації на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у справі №824/44/19-а за позовом ОСОБА_1 до Вижницької районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Витребувати із Чернівецького окружного адміністративного суду матеріали справи №824/44/19-а.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів. 
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Шевцова          
Судді                                                                                                     Н.А. Данилевич          
                                                                                                    В.Е. Мацедонська