СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2020 р.                                                                        Справа № 922/1734/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя  Здоровко Л.М. 
при секретарі Голозубовій О.І., 
за участю:
прокурора -   Горгуль Н.В. – на підставі наказу від 11.09.2020р. №2060к; службового посвідчення від 29.10.2015р. №036152; 
позивача – не з`явився; 
відповідача – не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м.Харків,  (вх.№3750 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19 (суддя Лавренюк Т.А., ухвалене в м. Харків о 17:14год., дата складення повного тексту – 14.11.2019р.) 
за позовом: Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м Харків,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", Харківська область, м.Мерефа,  
про стягнення 872880,60грн.
ВСТАНОВИЛА:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" на користь Харківської міської ради Харківської області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 872880,60грн.; судові витрати зі сплати судового збору прокурор просить покласти на відповідача.
Прокурор в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач з 11.06.2013р. та по теперішній час, в порушення вимог статей 125-126 Земельного кодексу України, використовує земельну ділянку площею 0,2901га по вул. Морозова, 7 у м. Харкові без виникнення в останнього права власності, права постійного користування або права оренди на неї. Такі дії відповідача, на думку прокурора, порушують права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку.
Оскільки дана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності позивача, прокурор вважав, що відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою,  зберігає кошти, а тому на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, він зобов`язаний відшкодувати позивачу всі доходи, які останній одержав чи міг би одержати від цього майна.
Рішенням Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19  (з урахуванням  ухвали про виправлення описки  від 14.11.2019р.) в задоволенні позову відмовлено повністю, з тих підстав, що позовні вимоги у справі документально не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, прокурор  самостійно визначив розмір зобов`язання шляхом розрахунку нормативно грошової оцінки землі без підтвердження належними доказами сформованості земельної ділянки та без технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку за твердженням прокурора займає відповідач, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2019р. у справі №922/1734/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора.
Прокурор також просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2019р. у справі №922/1734/19.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2019р.  залишено апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.
Також, апеляційним господарським судом було зазначено про те, що в апеляційній скарзі прокурор просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2019р. у справі №922/1734/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора.
Проте, пунктом 1 ухвали господарського суду Харківської області від 14.11.2019р. у даній справі виправлено в рішенні суду від 07.11.2019р. допущену описку та ухвалено вважати вірною дату проголошення рішення – 07 листопада 2019р.
З урахуванням вищезазначеного, апелянту запропоновано уточнити вимоги апеляційної скарги щодо судового рішення господарського суду першої інстанції, яке підлягає апеляційному перегляду та надати до суду уточнену редакцію апеляційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 258 Господарського процесуального кодексу України.
19.12.2019р. прокурором подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору, а також уточнену редакцію апеляційної скарги, в якій просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора (вх.№11955).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що  при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим прокурором в обґрунтування позовних вимог доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, в порушення приписів статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України поза увагою суду було залишено доводи прокурора про те, що Харківською міською радою у відповідності до покладених на неї обов`язків та в межах наданих законом повноважень було вжито заходів самоврядного контролю та здійснено відповідний розрахунок безпідставно збережених коштів, а матеріали справи містять належні, достатні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.
Прокурор звертає увагу суду на те, що між Харківською міською радою та ТОВ «Титан» склались правовідносини щодо використання земельної ділянки без здійснення плати за неї, що кваліфікується як кондикційні правовідносини з набуття та  збереження майна без достатньої правової підстави, які врегульовані главою 83 ЦК України, отже для розрахунку розміру безпідставно збереженого відповідачем майна - грошових коштів за використання земельних ділянок комунальної власності та вирішення справи по суті наявність витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на думку прокурора,  не є обов`язковою.
Таким чином, для врегулювання судом кондикційних правовідносин між позивачем та відповідачем не потрібен факт наявності сформованої земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів.
Так, розмір земельної ділянки, яку використовує ТОВ «Титан» обґрунтовано актом обстеження земельної ділянки від 15.04.2019р., до вказаного акту долучена план-схема обстеженої земельної ділянки, при цьому обстеженням встановлено, що спірна земельна ділянка по вул. Морозова, 7 у м. Харкові використовується відповідачем без документів, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою; в матеріалах справи також наявний план геодезичної зйомки спірної земельної ділянки, що підтверджує її межі, площу та конфігурацію. Геодезичні роботи виконувалися із використанням електронного тахометру Nikon NLP-332 заводський № 042323, що пройшов повірку 21.03.2018р.
Враховуючи вищевикладене, на думку прокурора, на підставі наявних в матеріалах справи доказів можливо встановити розмір земельної ділянки, яку використовує відповідач, у зв`язку із чим, висновки господарського суду першої інстанції про недоведеність прокурором розміру заявленої до стягнення суми позову з огляду на відсутність в матеріалах справи витягу з нормативної грошової оцінки спірної землі є необґрунтованими.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2019р.; поновлено Заступнику прокурора Харківської області строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19; встановлено сторонам строк до 10.01.2020р. для подання відзивів на апеляційну скаргу з  доказами  його надсилання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2019р. зупинено апеляційне провадження у справі №922/1734/19 до закінчення перегляду судових рішень у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/2385/18.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2020р. поновлено провадження у справі №922/1734/19; розгляд справи призначено на  31.08.2020р.
18.08.2020р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7722), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19.
25.08.2020р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні (вх.№7879).  
01.08.2020р. прокурором подано до апеляційного господарського суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№8149).
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 01.09.2020р. у зв`язку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №922/1734/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2020р. відкладено  розгляд апеляційної скарги на  05.10.2020р.; явку представника Харківської міської ради визнано обов`язковою.  
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.10.2020р. оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 15.10.2020р. о 14:15год.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 15.10.2020р.  прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, що явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як зазначав в позовній заяві прокурор, Харківською місцевою прокуратурою № 5 Харківської області було здійснено вивчення питання законності використання земель на території Основ`янського та Слобідського районів м. Харкова та проведено моніторинг публічної кадастрової карти України, за результатами якого встановлено факт використання земельної ділянки по вул. Морозова, 7 у м. Харкові без належного оформлення права власності/користування нею. 
12.09.2018р. Харківською місцевою прокуратурою №5 було направлено на адресу Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Харківської області лист №04-05-6063вих18 (т.1 а.с.27-28) щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання суб`єктами господарювання земельної ділянки по вул. Морозова, 7 у м. Харкові. 
Під час вжиття заходів самоврядного контролю Департаментом контролю Харківської міської ради Харківської області було встановлено, що на земельній ділянці по вул. Морозова, 7 у м. Харкові розташовано цілісний об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, яка складається з нежитлових приміщень в літ. “А'-2” загальною площею 818,1 кв.м. в літ. “А-2-6” загальною площею 1347,7 кв.м., в літ. “А-2” загальною площею 1541,6 кв.м. та в літ. “Б-1” загальною площею 19,2 кв.м., а дана земельна ділянка використовується суб`єктами господарювання без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації таких прав.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 167670799 від 23.05.2019р. об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля літ.“А-2-6” загальною площею 1347,7кв.м. по вул. Морозова, 7 у м. Харкові відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 2-4218 від 18.09.2007р. належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю “Титан” (т.1 а.с.47).
Право власності/користування на земельну ділянку по вул. Морозова, 7 у м. Харкові належним чином не оформлено, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 167672329 від 23.05.2019р.

Як зазначав прокурор, рішення щодо надання у користування або продажу зазначеної земельної ділянки не приймалось, земельна ділянка площею 0,2901га по вул. Морозова, 7 у м. Харкові на даний час перебуває у власності територіальної громади міста Харкова, а тому відповідач з 11.06.2013р. та по теперішній час використовує її без виникнення права власності на землю, права постійного користування та права оренди земельної ділянки без державної реєстрації цих прав, чим порушує вимоги ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України.
У зв`язку із вказаними обставинами, листом від 20.02.2019р. Харківською місцевою прокуратурою №5 було направлено на адресу Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Харківської області лист №04-24-380вих19 (т.1 а.с.29)  щодо виділення фахівця для складання акту обстеження земельної ділянки та проведення комплексу необхідних обмірів розміру площі земельної ділянки, яку фактично використовує ТОВ “Титан”.
21.03.2019р.  Департаментом територіального контролю виконавчого комітету Харківської міської ради було надано відповідь на вищевказаний лист №4243/0/226-19, в якій було повідомлено про те, що для обстеження земельної ділянки департаментом буде виділено головного спеціаліста відділу самоврядного контролю за використанням земель – Бойчука Т.М. (т.1 а.с.33).
15.04.2019р. головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради були здійснені заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: по вул. Морозова, 7 у м. Харкові.
За результатами вказаних вище заходів було складено акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: по вул. Морозова, 7 у м. Харкові, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Титан” з 11.06.2013р. та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,2901га по вул. Морозова, 7 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125 та 126 Земельного кодексу України (т.1 а.с.38-39).

Посилаючись на те, що відповідач не набув належних прав власності або користування на земельну ділянку загальною площею 0,2901га по вул. Морозова, 7 у м. Харкові, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачує орендну плату, Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" на користь Харківської міської ради Харківської області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 872880,60грн.  (т.1 а.с.8-68).
Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у даній справі в задоволенні позову відмовлено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.166-172).

Досліджуючи питання наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави колегія суддів зазначає наступне.

Так, в силу положень статті 2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. В разі встановлення наявності у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
За приписами частини 2 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України  юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Так, частинами 3 та 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України    передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”. Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Разом з тим, надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №806/1000/17, від 16.04.2019р. у справі №910/3486/18.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо до звернення до суду повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц. 

Повідомлення Харківської міської ради про представництво інтересів держави від 30.05.2019р. №04-24-1916вих19 керівника Харківської місцевої прокуратури №5  наявне в матеріалах справи (т.1 а.с.66-68). 

Відповідно до вимог статей  2 та 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Харківська  міська  рада  є  органом,  через  який територіальною громадою міста Харкова безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.
Відповідно до приписів частини 5 статті 16 України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно зі статтями 26, 33 України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів залежить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. 
Частиною 5 статті 60 України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідної до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування/ та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
При цьому, враховуючи вимоги статті 19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної земельної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.
Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.
Звернення прокуратури з вказаним позовом обумовлено, як стверджує прокурор, невжиттям протягом тривалого часу Харківською міською радою, як представницьким  органом територіальної громади, заходів по захисту її майнових прав та інтересів щодо наповнення місцевого бюджету за рахунок коштів плати за землю. Зокрема, з моменту отримання права власності ТОВ «Титан» на зазначені вище нежитлові  приміщення та до моменту звернення прокурора до суду з відповідним позовом, Харківська міська рада не звернулась до суду з позовною заявою та не вжила інших відповідних заходів щодо стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності недоотриманої орендної плати за землю на загальну суму 872880,60грн., що призвело до ненадходження значних коштів до бюджету територіальної громади міста Харкова. 
З урахуванням правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі №903/129/18, відповідно до якої сам факт не звернення до суду органу, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (навіть за відсутності підтвердження обставин щодо неможливості такого звернення), надає прокурору підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом, колегія суддів приймає наведені прокурором обставини в якості підстав для застосування прокурором наданих Конституцією України та Законом України “Про прокуратуру” повноважень щодо представництва інтересів держави в суді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Так, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі статей 1212 та 1214 Цивільного кодексу України з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.
За змістом статей 74, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, достовірність та достатність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття “допустимість доказів”, яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання
Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено,  що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
Виходячи зі змісту зазначених статей, предметом доказування у даній справі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки, її площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нерухомого майна – нежитлової будівлі літ.“А-2-6” загальною площею 1347,7кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Морозова, 7 у м. Харкові, на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 2-4218 від 18.09.2007р.. що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167670799 від 23.05.2019р.  (т.1 а.с.47).
Згідно з частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Приписами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
З приписів наведеної норми права вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Матеріали справи не містять відомостей про внесення земельної ділянки, визначеної у акті обстеження від 15.04.2019р., а саме: площею 0,2901га, вул. Морозова, 7 у м. Харкові, до Державного земельного кадастру.
Отже, матеріли справи не містять доказів того, що земельна ділянка, загальною площею 0,2901га, по вул. Морозова, 7 у м. Харкові, на якій розташована нежитлова будівля літ.“А-2-6” загальною площею 1347,7кв.м., та за користування якою позивач  просить суд стягнути безпідставно збережені кошти, була сформована як об`єкт цивільного права протягом зазначеного прокурором періоду - 2016-2019 років.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу  України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно розрахунку позивача, площа, яка займається відповідачем складає 0,2901га, функціональне призначення – землі комерційного використання.
Отже, в даному випадку, площа земельної ділянки визначена на підставі топографічного плану та акту обстеження земельної ділянки. Однак, чинним законодавством не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою згідно з положеннями статей  25, 26, 50 Закону України “Про землеустрій”. 
Таким чином, акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: Морозова, 7 у м. Харкові, від 15.04.2019р., на думку судової колегії, є неналежним доказом сформованості земельної ділянки як об`єкта цивільного права.  

Крім того, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутня технічна документація стосовно земельної ділянки по вул. Морозова, 7 у м. Харкові.
Так, відповідно до статті 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Частиною першою статті 13 Закону України “Про оцінку земель” передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про оцінку земель”, нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Статтею 18 Закону України “Про оцінку земель” встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5 - 7 років.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України “Про землеустрій”.
Підставою для проведення оцінки земель згідно зі статтею  15 Закону України “Про оцінку земель” є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів регламентовано Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 23.03.1995р. №213, та Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (надалі - Порядок), затвердженим спільним наказом Держкомзему, Мінагрополітики, Мінбудархітектури, Української академії аграрних наук від 27.01.2006р. №18/15/21/11 та зареєстрованим у Мін`юсті 05.04.2006 року за №388/12262.
Згідно з вимогами статей 20 та 21 Закону України “Про оцінку земель”, за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів складається технічна документація, яка підлягає державній експертизі відповідно до закону.
Технічна документація, зокрема, містить визначення середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, середньої для економіко-планувальної зони вартості одного квадратного метра земель різного функціонального використання та схему зон впливу локальних факторів, які виявляються в межах окремої земельної ділянки.
Положеннями статті 23 Закону України “Про оцінку земель” визначено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Частиною 2 статті 20 Закону України “Про оцінку земель” визначено, що дані про нормативну грошову оцінку стосовно окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно з пунктом 4 Порядку, за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з додатком 2.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 Податкового кодексу України.
Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності. При цьому, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради. 
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31.07.2018р. у справі №804/7823/14, від 30.10.2018р. у справі №804/2111/14.
Проте, в даному випадку, в порушення вищезазначених вимог чинного законодавства, позивачем не було надано до суду технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку за твердженням позивача   займає відповідач.
Наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати також не містить даних щодо технічної документації земельної ділянки та  Витягу з нормативної грошової оцінки землі.
Разом з тим, як було зазначено вище, позивачем заявлено до стягнення кошти, які останній кваліфікує як безпідставно збережене майно у розмірі орендної плати, у зв`язку з чим нарахування мають здійснюватись саме на підставі технічної документації та Витягу з нормативної грошової оцінки землі. 
Таким чином, з розрахунку позивача неможливо встановити чи правильними є застосовані останнім функціональне призначення, коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені в якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення. 
В матеріалах справи також відсутні будь-які докази щодо виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі, оскільки наданий позивачем акт обстеження не містить таких даних. 
Інших доказів, що могли б ідентифікувати земельну ділянку, яку за твердженням позивача, займає відповідач, ані прокурором ані Харківською міською радою не надано.
Враховуючи вищевказані норми права, для вирішення даного спору встановленню підлягали обставини, зокрема: чи є спірна земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав, за користування якою прокурор просить стягнути безпідставно збережені кошти.
З огляду на вищевикладене, що позовні вимоги у справі, яка розглядається, прокурором документально не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, прокурор самостійно визначив розмір зобов`язання шляхом розрахунку нормативно грошової оцінки землі без підтвердження належними доказами сформованості земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 01.06.2016р. по 31.05.2019р. в сумі 872880,60грн.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19 слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2019р. у справі №922/1734/19 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  19 жовтня 2020р. 

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко