ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/2261/14	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/927/20 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря — Костів Х.Ю.
без сторін, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 595/2261/14 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2014 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції Крушельницької Наталії Миколаївни про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, 

В С Т А Н О В И В:

       у листопаді 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції Крушельницька Н.М. звернулася в суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, мотивуючи тим, що остання ухиляється від виконання зобов`язання по поверненню боргу за кредитним договором в сумі 27252,29 грн., покладеного на неї рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області.
       Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2014 року подання задоволено.
       Обмежено ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пасічник А.З. просить скасувати ухвалу Бучацького районного суду від 15 грудня 2014 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції Крушельницької Н.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що висновок суду про задоволення подання є передчасний та неправомірний, оскільки був зроблений без належної перевірки обставин щодо ухилення боржника від виконання судового рішення, доведення яких з боку державного виконавця є обов`язковою умовою для встановлення боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України. Крім того вказав, що сам по собі факт не виконання боржником свого обов`язку по сплаті боргу не може свідчити про ухилення ним від виконання зобов`язань, відтак не може слугувати підставою для обмеження права у виїзді за кордон. 
       Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. до суду апеляційної інстанції не поступав.
       11 листопада 2020 року на електрону адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поступило клопотання про розгляд справи без участі апелянта.
       В судове засідання представник державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення. Клопотання чи заяви про відкладення розгляду справи не поступило.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що, ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, відтак наявні передбачені законом підстави для тимчасового обмеження останньої у праві виїзду з України. 
       З таким висновком колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів. 
       Згідно із статтею 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
       Відповідно до статті 13 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
       Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
       Так, пункті 2 статті 6 вищевказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України.
       З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження від 19.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ “Акцент Банк” м. Дніпропетровськ вул. Батумська, 11 27252,29 грн. боргу.
       Постановою ВП № 42448866 від 11 березня 2014 року державним виконавцем Крушельницькою Н.М. відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження. Матеріали справи не містять даних про вручення цієї постанови ОСОБА_1 .
       Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України “Про виконавче провадження” в редакції на час звернення до суду державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника — фізичної особи або керівника боржника — юридичної особи за межі України — до виконання зобов`язань за рішенням.
       За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця. 
       Суд уваги на вказані вимоги закону не звернув та не з`ясував, чи дійсно ухиляється боржник від виконання зобов`язання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується.
        На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження. 
       В той же час в даному випадку матеріали справи взагалі не містять жодних доказів щодо того, що боржнику взагалі було відомо наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з неї грошових коштів, доказів направлених державним виконавцем викликів та повісток, їх отримання боржником, постанов державного виконавця (в тому числі й постанови про відкриття виконавчого провадження), тощо. 
       Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець в своєму паданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. 
       Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець будь-яких зазначених вище доказів про ухилення боржника від виконання покладених на неї обов`язків у виконавчому провадженні не надав. За таких умов у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для задоволення подання щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, що зумовлює необхідність задоволення апеляційної скарги. 
       У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. 
       З огляду на викладене, обмеження у праві виїзду боржника за межі України було здійснено судом першої інстанції передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, а тому оскаржувана ухвала про задоволенні подання не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, й відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця. 
       У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -
       П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника Андрія Зіновійовича — задовольнити
       Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає.
       Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак