ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/369/19                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів          : Парінова А. Б., Файдюка В. В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020  року
у справі №320/369/19 (розглянуто у порядку спрощеного провадження)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМСТРУД» 
до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Київській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2019 року до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АМСТРУД»  (надалі - позивач, ТОВ «АМСТРУД» ) з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № 0097205605.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 20 червня 2017 року та 20 липня 2017 року ним була подана засобами зв`язку Податкова декларація з податку на додану вартість (надалі - Декларація) за травень 2017 року та за червень 2017 року, відповідно, які прийняті відповідачем без зауважень. 18 січня 2018 року позивачем засобами електронного зв`язку був поданий відповідачу Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок (далі - Уточнюючий розрахунок) за травень та червень 2017 року. При цьому позивач зазначає, що відповідачем 28 вересня 2018 року було здійснено камеральну податкову перевірку податкової звітності позивача з податку на додану вартість за січень 2018 року, травень 2017 року з питання виявлення помилок задекларованих у податковій звітності. За результатами вказаної перевірки відповідач склав Акт по порушення позивачем вимог п.200.4 статті 200 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 (надалі - Порядок заповнення звітності). Позивач зазначив, що відповідач неправомірно прийняв податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № 0097205605, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додатну вартість (надалі - ПДВ) у сумі 97549,00 грн., оскільки на його переконання Відповідач прийняв визначений Позивачем  податковий борг з ПДВ, а тому безпідставно провів камеральну перевірку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020  року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АМСТРУД» - задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.10.2018 № 0097205605.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, код ЄДРПОУ 39393260) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМСТРУД» (08033, Київська область, Макарівський район, с. Копилів, вул. Житомирська, буд.2, кв.7, код ЄДРПОУ 39865269) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, ГУ ДПС у Київській області (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що пп. 14.1.39 п.14.1 статті 14 ПК України щодо поняття грошового зобов`язання платника податків; пп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України щодо подання суми узгодженого грошового зобов`язання; пп.16.1.2 п.16.1 статті 16 ПК України щодо обов`язку платника податку подавати відповідні декларації; п.46.1 ст.46 ПК України щодо визначення податкової декларації; п.57.7 статті 57 ПК України щодо обов`язку платника податків самостійно сплачувати суму податкового зобов`язання та відповідно по п.123. статті 123 ПК України нести відповідальність у вигляді штрафу у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання. 
Позивачем не подано до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21 травня 2017 року Позивач подав податкову декларацію з ПДВ за квітень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 22 травня 2017 року (стор. 37-40 том І).
Позивачем 20 червня 2017 року подано податкову декларацію з ПДВ за травень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 21 червня 2017 року (стор. 41-48 том І).
Крім того, 20 липня 2017 року позивач подав податкову декларацію з ПДВ за червень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 20 липня 2017 року (стор. 49-53 том І).
Позивачем 18 січня 2018 року подано Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2017 року, який прийнятий відповідачем 20 січня 2018 року  (стор. 54-58 том І).
Також, позивачем 18 січня 2018 року подано Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2017 року, який прийнятий Відповідачем 20 січня 2018 року (стор. 59-61 том І).
Співробітниками Головного управлінням ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку податкової звітності з ПДВ за січень 2018 року, червень 2017 року з питання виявлення помилок задекларованих у податковій звітності платника ТОВ «АМСТРУД».
За результатом перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки № 2213/10-36-56/39865269 від 28.09.2018 року (надалі - Акт перевірки) (стор. 32-34, 83 том І).
Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пункту 200.4 статті 200 ПК України, а саме при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації (стор. 34, 83 том І).
Так, в Акті перевірки зазначено, що позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2017 року (вх. від 18.01.2018 № 9002223784), в якому задекларовано збільшення суми від`ємного значення, яка розраховується як зменшення суми податкового боргу з ПДВ (р.20.1) в розмірі 78039,00 грн. 
Відповідно до ІС «Податковий борг» у платника відсутній податковий борг, що виник за попередній період (стор. 33, 82 том І).
На підставі Акту перевірки контролюючим органом 22 жовтня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0097205605, яким за порушення позивачем пункту 200.4 статті 200 ПК України та внаслідок застосування штрафних (фінансових) санкцій збільшено суму грошового зобов`язання на 97549,00 грн за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), серед якого: за податковим зобов`язанням - 78039,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 19510,00 грн. (стор. 35-36, 78-79 том І).
Не погоджуюсь з спірним податковим повідомлення-рішення позивач подано до Державної податкової служби України скаргу, за результатом розгляду скарги ДПС України прийнято рішення від 28 грудня 2018 року, яким скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване ним податкове повідомлення-рішення - без змін (стор. 62-66 том І).
Позивач, вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, оскільки зі сторони позивача мало місце арифметико-логічні помилки, які за своєю природою не свідчать про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. Крім того, перевірка достовірності зазначених позивачем показників, зокрема за нормами пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, могла бути здійснена в результаті документальної позапланової перевірки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю, з огляду на наступне.
Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі подання платником декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Вжиття законодавцем словосполучень "та/або" в конструкції вказаної норми свідчить про наявність окремої підстави для проведення документальної позапланової перевірки, а саме: у разі подання платником декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
При цьому, за наведеної підстави, для проведення перевірки законодавством не вимагається одночасної наявності визначених розділом V Податкового кодексу України підстав для перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що податкова декларація з ПДВ за квітень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 22 травня 2017 року, позивач зазначив у р.18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету» (надалі - р.18) суму 78039,00 грн (стор. 37-40 том І).
З податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 21 червня 2017 року (стор. 41-48 том І) з урахуванням Уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2017 року, який прийнятий відповідачем 20 січня 2018 року (стор. 54-58 том І), позивач у зазначив: р.19 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9 декларації) (позитивне значення)» (далі - р.19) суму 159714,00 грн. (показник, який уточнюється) та (уточнений показник) (стор. 55 том І); р.21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту (рядок 19.1+рядок 20.3 уточнюючого розрахунку) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» (далі - р.21) суму 81675,00 грн. (показник, який уточнюється) та суму 159714,00 грн. (уточнений показник), різниця в показниках - 78039,00 грн. (стор. 55 том І); р.20.1 «Зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість» (далі - р.20.1) суму 78039,00 грн. (показник, що уточнюється) та « 0» (уточнений показник), різниця показників - «- 78039,00 грн» (стор. 55 том І).
Зі змісту податкової декларації з ПДВ за червень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 20 липня 2017 року (стор. 49-53 том І) з урахуванням Уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2017 року, який прийнятий відповідачем 20 січня 2018 року (стор. 59-61), вбачається, що позивач зазначив: у р.19 - суму 293071,00 грн. (показник, який уточнюється) та суму 371110,00 грн. (уточнений показник), різниця показників - 78039,00 грн. (стор. 60 том І), у р.21 - суму 293071,00 грн. (показник, який уточнюється) та (уточнений показник); у р.20.1 - « 0» (показник, який уточнюється) та суму 78039,00 грн. (уточнений показник), різниця показників - 78039,00 грн. (стор. 60 том І).
Статтею 200 ПК України визначено, зокрема, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4.).
Згідно з статтею 203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1).
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (пункт 203.2).
Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21 затверджено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 159/28289 (далі по тексту - Порядок №21), підпунктом 2 пункту5 «Розділ III «Розрахунки за звітний період» Порядку заповнення звітності визначено, що якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов`язань (рядок 9) і податкового кредиту (рядок 17) отримано від`ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.
З рядка 19 визначається сума перевищення від`ємного значення над сумою, обчисленою відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 -розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації. Визначена сума вказується у рядку 19.1 та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21).
У разі якщо сума від`ємного значення (рядок 19) менша або дорівнює сумі, обчисленій відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, рядок 19.1 не заповнюється.
Сума, обчислена відповідно до пункту 2001-.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, зазначається у відповідному службовому полі у рядку 19.1.
Ведення податковими органами обліку за платежами до бюджетів платників податків урегульовано Порядком проведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (Порядок обліку податків).
Так, підпунктом 2 пункту 3 Правил обліку податків «Проведення арифметичного та логічного контролю Звітних документів» передбачено, що інформація про виявлені помилки зберігається в інформаційній системі органів ДФС та використовується відповідальними структурними підрозділами при проведенні камеральних перевірок.
У відповідності до пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до приписів пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Статтею 49 ПК України визначено, зокрема, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1).
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (пункт 49.2).
Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки (пункт 49.3).
Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (пункт 49.8).
Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється (пункт 49.10).
Згідно приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку №21, подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (далі - уточнюючий розрахунок) (у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 розділу II Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених статтею 50 розділу II Кодексу)) передбачено пунктом 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.
Розділом ІV Порядку №21 визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку (пункт 1).
Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 розділу II Кодексу (пункт 2).
У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників (пункт 3).
Не може бути зменшена сума податкових зобов`язань, яка не була сплачена до бюджету в минулих звітних (податкових) періодах, у зв`язку з повним або частковим списанням податкового боргу (пункт 4).
Зміна напряму узгодженого бюджетного відшкодування за рішенням платника податку здійснюється шляхом подання до контролюючого органу уточнюючого розрахунку до декларації за звітний (податковий) період, в якому було задеклароване таке бюджетне відшкодування (пункт 5).
Згідно Розділу VI Порядку №21, уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу (пункт 1).
У графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється (пункт 2).
У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення (пункт 3).
У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення) (пункт 4).
У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок (пункт 5).
У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2 (пункт 6).
Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1 (пункт 7).
У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників (пункт 8).
Таким чином, подання платниками податків податкової звітності здійснюється саме в порядку та за формою, встановленою Податковим кодексом України та Порядком №21, а уточнюючий розрахунок є невід`ємною частиною податкової декларації у разі, якщо останній був прийнятий контролюючим органом за відсутності підстав для відмови у його прийнятті, передбачених підпунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України.
Враховуючи відсутність передбачених підпунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України відповідачем прийнято поданий позивачем уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок.
З матеріалів справи вбачається, що зі змісту податкової декларації з ПДВ за червень 2017 року з додатками, яка прийнята відповідачем 20 липня 2017 року з урахуванням Уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2017 року, який прийнятий відповідачем 20 січня 2018 року.
Так, позивач зазначив: у р.19 - суму 293071,00 грн. (показник, який уточнюється) та суму 371110,00 грн. (уточнений показник), різниця показників - 78039,00 грн, у р.21 - суму 293071,00 грн. (показник, який уточнюється) та (уточнений показник); у р.20.1 - « 0» (показник, який уточнюється) та суму 78039,00 грн. (уточнений показник), різниця показників - 78039,00 грн. 
Колегія суддів доходить висновку, що пункту 200.4 статті 200 ПК України щодо порядку визначення суми податку, яким підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України при від`ємному значенні розрахованої суми, підпункту 2 пункту 5 «Розділ III «Розрахунки за звітний період» Порядку заповнення звітності в частині заповнення р.19, р.20.1, р.21 податкової декларації та проаналізувавши показники р.18 - 78       039,00 грн. -   податкової декларації за квітень 2017 року (яка прийнята   Відповідачем без зауважень), уточнені розрахунки податкових декларацій за травень та червень 2017 року, суд встановив, що Позивач правомірно відобразив суму, що підлягає зарахуванню у зменшення суми податкового боргу з ПДВ (р.20.1) у розмірі 78039,00 грн. у звітному (податковому) періоді - у червні 2017 року та відповідно зменшив суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, шо контролюючим органом всупереч вимогам пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено камеральну перевірки, а невиїздну позапланову.
Також, колегія суддів звертає увагу, що при проведенні камеральної перевірки та встановлення обставин справи позивач був позбавлений можливості надати контролюючому органу необхідні документи, для встановлення обставин, викладених в акті перевірки порушень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що  апеляційна скарга апелянта є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства. 
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач посилається виключно на норми прави при цьому не зазначає читко в чому є порушення судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.
Крім того, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя:                                                                                Г. В. Земляна
Судді:                                                                                                    А. Б. Парінов
                                                                                                              В. В. Файдюк