ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2492/19  Номер провадження 22-ц/814/2156/20	Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року 	м. Полтава	

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:        
головуючого – судді: Гальонкіна С.А.,
суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Кобзар Юлії Богданівни та представника ОСОБА_1 – адвоката Матвіюк Наталії Ростиславівни на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року, у складі головуючого судді Іващенка Ю.А., ухвалене у залі суду в м.? Лубни Полтавської області, повний текст якого складено 30 липня 2020 року у?справі №?539/2492/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення коштів.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

       У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (надалі – Банк) на його користь: 
- за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року: відсотки в розмірі 1505 грн. 06 коп., 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 476 грн. 07 коп., інфляційні втрати в розмірі 1618 грн. 23 коп., пеню 3% вартості послуги за кожний день прострочення віповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" у розмірі 173477 грн. 93 коп.;
- за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року: відсотки в розмірі 269,82 Євро, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 231,65 Євро, пеню 3% вартості послуги за кожний день прострочення віповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" у розмірі 84414,29 Євро.
Позов мотивував тим, що у провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області перебувала справа № 539/2839/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача та повернення грошових коштів за депозитними договорами.
Вказував, що ним було укладено з Банком договори для розміщення грошових коштів на депозитних вкладах, а саме:
1) Договір №SAMDN26000738641294 (вклад «Стандарт» 1 міс.) від 16 жовтня 2013 року на суму вкладу 17000,00 грн. за ставкою 9,5% річних. 
2) Договір №SAMDN080000738639610 (вклад «Стандарт») від 16 жовтня 2013 року на суму вкладу10530,00 Євро за ставкою 3,5% річних. 
Також вказував, що 23 жовтня 2017 року, представником ОСОБА_2 в його інтересах було подано позовну заяву про захист прав споживача та повернення депозитних коштів до Банку.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року його позов до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, повернення депозитних коштів задоволено, стягнуто з Банку на його користь: заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 10 530 Євро основного боргу та 1 598,49 Євро проценти (що еквівалентно 370 277 грн. 10 коп.); заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 17 000 грн. основного боргу та 7 924 грн. 99 коп. проценти.
27 серпня 2018 року постановою Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на вказане рішення суду першої інстанції залишено без задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року залишено без змін. 27 вересня 2018 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду було відмовлено у відкритті Касаційного провадження.
Зазначав, що РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень від 03 вересня 2018 року та від 05 вересня 2018 року про примусове виконання виконавчих листів від 12 липня 2018 року по справі № 539/2839/17, що видав Лубенський міськрайонний суд Полтавської області про стягнення з Банку на його   на користь сум у розмірі 370 277,10 грн. та 24 942,99 грн.
Проте, кошти йому боржником повернуті так і не були. Договори банківських вкладів з боку відповідача так і не виконані, і кошти, внесені за вищевказаними договорами в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з моменту їх внесення та на момент подачі позову не повернуті.
Також зазначав, що за вищевказаними договорами банківських вкладів передбачено його автоматичне пролонгування.
Його кошти, з нарахуванням відсотків за щомісячними ставками, від 16 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2017 року, згідно договорів №SAMDN26000738641294, №SAMDN080000738639610, банком не були повернуті до моменту подачі позову, а Банк, в свою чергу, продовжував користуватись ними. Вважає, що він має право на продовження отримання відсотків, встановлених договорами за період не повернення депозиту за період з 30 жовтня 2018 року. Тому ним було подано аналогічний позов про захист прав споживача та стягнення відсотків, нарахованих за щомісячною ставкою, збитків внаслідок інфляції, 3% річних від простроченої суми, а також 3% пені за кожен день прострочення у зв`язку з неповерненням коштів за договором банківського вкладу з відповідним розрахунком.
При цьому вважає, що відповідач, окрім обов`язку виконання вищезгаданих виконавчих листів, має перед ним 232 дні прострочення з повернення відсотків:
1) за Договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року, нарахованих за щомісячною ставкою 9,5% річних за вказаний період в сумі - 1 505,06 грн.
2) за Договором №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року, нарахованих за щомісячною ставкою 3,5% річних в сумі - 269,82 Євро.
Крім того зазначав, що відповідач, зобов`язаний йому сплатити:
За Договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року:
1)Суму боргу 3% річних від простроченої суми - 476,07 грн.;
2)Суму боргу внаслідок інфляції -1618,23 грн.;
3)Суму боргу по сплаті пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до частини 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» -173 477,93 грн.
За Договором №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року:
1)Суму боргу 3% річних від простроченої суми - 231,65 Євро;
2)Суму боргу по сплаті пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до частини 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» - 84 414,29 Євро.
       Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів задоволено частково.  Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року: відсотки в розмірі 1505 грн. 06 коп., 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 476 грн. 07 коп., інфляційні в розмірі 1618 грн. 23 коп., пеню віповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" в розмірі 1505 грн. 06 коп., а всього 5104 грн. 42 коп.
Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року: відсотки в розмірі 269,82 Євро, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 231,65 Євро, пеню віповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" в розмірі 269,82 Євро, а всього 771,29 Євро. Також стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 98 грн. 78 коп.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник АТ КБ «ПриватБанк» – Кобзар Ю.Б., посилаючись на те, що ухвалене рішення не відповідає вимогам законності та обгрунтованості.
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції неправомірно застосовані відсоткові ставки передбачені умовами договорів, а саме для гривневого вкладу у розмірі 9,5% річних, для валютного вкладу у євро у розмірі 3,5% річних, оскільки не врахована частина друга статті 1070 ЦК України, відповідно до якої проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідно умови не встановлені договором – у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Вказувала, що позивач звернувся із заявою про повернення вкладу 22 вересня 2017 року, а з урахування ч. 3 ст. 651 ЦК України, договір є розірваним.
04 травня 2017 року відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року була встановлена відсоткова ставка по вкладах «До запитання» у розмірі 0,01% річних.
Тому, згідно формули, відсотки за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року по Договору №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року складають: 10530,00 Євро х 0,01% х 232 дн. : 365 дн. = 0,67 Євро.
Згідно формули, відсотки за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року за Договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року складають:17000,00 грн. х 0,01% х 232 : 365 дн. = 1,08 грн.
Крім того, зазначала, що договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.
Також вважає безпідставними стягнення з Банку 3 % річних нарахованих на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договорами банківського вкладу. 3% річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами.
Порядок та формула розрахунку 3% річних повинні мати наступний вигляд: 
1)за Договором №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року: сума грошового зобов`язання – 10530,00 Євро, період нарахування з 30 жовтня 2018 року по 18 жовтня 2019 року, що складає 232 дні 10530,00 Євро х 232 дн. х 3% : 365 дн. = 200,79 Євро.
2)за Договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року період нарахування з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року, що складає 231 дні 17000,00 грн. х 232 дн. х 3% : 365 дн. = 324,16 грн.
Крім того вказувала, що за договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року згідно розрахунку Індексу інфляції за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року сума втрат від інфляції становить 1224,47 грн.
Щодо стягнення пені відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживача» зазначала, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, однак невірно встановив складові збитків – інфляційні витрати, 3% річних та відсотки за вкладами. Вірно зменшивши суму до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків, невірно встановив суму відсотків, внаслідок незастосування ч.2 ст. 1070 ЦПК України.
Таким чином Банк вважає, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.
Ураховуючи викладене, представник Банку прохала суд скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.
Також із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , представник якого, ОСОБА_3 , в апеляційному порядку оскаржила рішення, подавши апеляційну скаргу та посилаючись на те, що рішення є незаконним, необгрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають важливе значення для винесення законного рішення, внаслідок чого підлягає скасуванню. 
В обгрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції зменшив розмір пені до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків, керуючись правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 червня 2019 року по справі №757/3794/17-ц.
Разом з тим вказувала, що при здійсненні аналізу вказаної постанови Верховного Суду, правова позиція щодо зменшення розміру пені до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків відсутня.
Також зазначала, що місцевим судом викривлено правову позицію, вищевказаної постанови, що призвело до виникнення хибних висновків у частині зменшення пені до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків та неправильного використання норм матеріального права, що прямо впливає на законність та обгрунтованість прийнятого рішення.
Вказувала, що частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому зазначає, що відсутні жодні положення законодавчих актів щодо меж такого зменшення.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені до нарахованих та присуджених до стягнень відсотків, не зазначив та не врахував ту обставину, що даний випадок не є винятковим. Порушення строку видачі банками вкладів фізичним особам є надзвичайно поширеними. Також суд не врахував ступінь виконання зобов`язання боржником, оскільки кошти були повернуті примусово лише в рамках виконавчого провадження РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві.
Не враховано було причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання. Також не врахована поведінка відповідача щодо виконання зобов`язання, що проявлялася в умисному ухиленні.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, суперечить приписам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду, винесене у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Ураховуючи викладене просила скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року в частині стягнення пені за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року у розмірі 1505 грн 06 коп. та пені за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 269,82 Євро та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року у розмірі 173477 грн. 93 коп. та пеню за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 84414,29 Євро. В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року залишити без змін.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили, що в силу ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання сторони не з`явилися. Просили розгляд справи провести за їх відсутності.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Матвіюк Н.Р. та апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» » в особі представника Кобзар Ю.Б. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договори для розміщення грошових коштів на депозитних вкладах, а саме:
1)Договір №SAMDN26000738641294 (вклад «Стандарт» 1 міс.) від 16 жовтня 2013 року на суму 17000,00 грн. Мінімальний строк вкладу - 1 місяць. Відсотки нараховуються щомісячно за ставкою 9,5% річних. Відповідно до п. 4 цього договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами. 
Пунктом 18 Договору №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року передбачено перенесення строків виконання зобов`язань при форс-мажорних обставинах, які не залежать від сторін (пожар, затоплення, землетрус, військові дії та ін.). 
Відповідно до цього договору ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 17000 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 16 жовтня 2013 року на суму 17000,00 грн.
2)Договір №SAMDN080000738639610 (вклад «Стандарт») від 16 жовтня 2013 року на суму 10530,00 Євро. Мінімальний строк вкладу 1 місяць. Відсотки нараховуються щомісячно за ставкою 3,5% річних. Відповідно до п. 4 цього договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами. 
Пунктом 21 Договору №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року передбачено перенесення строків виконання зобов`язань при форс-мажорних обставинах, які не залежать від сторін (пожар, затоплення, землетрус, військові дії та ін.) 
Відповідно до цього договору ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 10530,00 Євро, що підтверджується квитанцією від 16 жовтня 2013 року на суму 10 530,00 Євро.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, повернення депозитних коштів задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 10 530 Євро основного боргу та 1 598,49 Євро проценти (що еквівалентно 370 277 грн. 10 коп.). Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 17 000 грн. основного боргу та 7 924 грн. 99 коп. проценти. Дане рішення набрало законної сили 02 липня 2018 року.
Постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Боголей І.Ю. від 03 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження №57118975 з виконання виконавчого листа №539/2839/17 виданого 12 липня 2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»  на користь ОСОБА_1 370 277,10 грн.
Постановою про відкриття виконавчого провадження заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Менчиць Н.Є. від 05 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження №57118953 з виконання виконавчого листа №539/2839/17 виданого 12 липня 2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»  на користь ОСОБА_1 24 924,99 грн.
Спірним періодом нарахування позивачем боргу за  відсотками, 3% річних, інфляційними втратами, пенею згідно ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживача» за вказаними договорами банківського вкладу є період з  30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року упродовж якого, присуджені рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року до стягнення із відповідача на користь позивача кошти не були сплачені відповідачем та в примусовому порядку не були стягнуті органами державної виконавчої служби. 
За вказаний період  з  30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року відповідач прострочив сплату позивачу вищезазначених коштів, вказаних у рішенні суду за договорами вкладу, допустивши при цьому 232 дні прострочення з повернення коштів. 
Так, за Договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року, нарахованих за щомісячною ставкою 9,5% з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 рік, сума боргу 9,5 відсотків річних від простроченої суми становить: кількість днів прострочки (починаючи з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року) 232 дні. За кожен день слід сплатити такий розмір відсотків: 9,5/365 (дн. в році) = 0,0260274 %. 232 дн. х 0,0260274 = 6,0383568% від простроченої суми слід сплатити відповідачу за весь час прострочки. Отже, 9,5% річних від суми боргу за зазначений період часу прострочки складатимуть: 24 924,99 х 6,0383568% = 1 505,06 грн.
За Договором №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року, нарахованих за щомісячною ставкою 3,5% з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 рік, сума боргу 3,5 відсотків річних від простроченої суми: кількість днів прострочки (починаючи з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року) складає 232 дні. За кожен день слід сплатити такий розмір відсотків: 3,5/365 (дн. в році) = 0,0095890411%. 232 дн. х 0,0095890411 = 2,2246575% від простроченої суми слід сплатити відповідачу за весь час прострочки. Отже, 3,5% річних від суми боргу за зазначений період часу прострочки складатимуть: 12 128,49 х 2,2246575% = 269,82 Євро.
Крім цього, за Договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року:
1) сума боргу 3% річних від простроченої суми: кількість днів прострочки (починаючи з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року) складає 232 дні. За кожен день сплати такий розмір відсотків: 3/365 (дн. в році) = 0,00821918%. 232 x 0,00821918 = 1,91% від простроченої суми слід сплатити відповідачу за весь час прострочки. Отже, 3% річних від суми боргу за зазначений період часу прострочки складатимуть: 24 924,99 грн. х 1,91% = 476,07 грн.
2) сума боргу внаслідок інфляції: (24 924,99 х 1,022 (індекс інфляції за листопад-грудень 2018 рік) х 1,042 (індекс інфляції за січень-травень 2019 року). Таким чином, збитки внаслідок інфляції ставлять 1618,23 грн.;
3) сума боргу по пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до частини 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»: 232 дн. х 3% = 696% від простроченої суми слід сплатити відповідачу за весь час прострочки. Отже, 3% пені вартості послуги за кожен день від суми боргу за зазначений період часу прострочки складатимуть: 24 924,99 грн. х 696% = 173 477,93 грн.
Також, за Договором №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року:
1) сума боргу 3% річних від простроченої суми: кількість днів прострочки (починаючи з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року) складає 232 дні. За кожен день сплати такий розмір відсотків: 3/365 (днів в році) = 0,00821918%. 232 x 0,00821918 = 1,91% від простроченої суми слід сплатити відповідачу за весь час прострочки. Отже, 3% річних від суми боргу за зазначений період часу прострочки складатимуть: 12 128,49 Євро х 1,91 % = 231,65 Євро;
2) сума боргу по пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до частини 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»: 232дн. х 3% = 696% від простроченої суми слід сплатити відповідачу за весь час прострочки. Отже, 3% пені вартості послуги за кожен день від суми боргу за зазначений період часу прострочки складатимуть: 12 128,49 Євро х 696% = 84 414,29 Євро.
Ухвалюючи дане рішення, місцевий суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі, зазначеному у договорі банківського вкладу №SAMDN26000738641294 та договорі банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так,  відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї  проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.
Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.
У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень  частини третьої статті 1058 ЦК України.
Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.
Також судом встановлено, що впродовж спірного періоду грошові кошти за договорами банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року та №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року, присуджені до стягнення за рішенням суду, повернуті не були, в тому числі шляхом  зарахування на рахунок, відкритий клієнтом (позивачем) у банку.
А тому місцевий суд прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача відсотків за ставками «До запитання» згідно протоколу   Комітету управління активами і пасивами відповідача. 
Викладене також підтверджується правовою позицією Верховного Суду,  висловленою у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц.
Крім того, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо розрахунку збитків внаслідок інфляції за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року за договором №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року, визначені у розмірі 1618,23 грн., які були нараховані на суму основного боргу 17 000 грн. та 7 924 грн. 99 коп. проценти (17 000,00 грн. + 7 924,99 грн. = 24 924,99 грн.), що стягнуті рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року. 
Апеляційний суд погоджується також з місцевим судом, що при стягненні із відповідача на користь позивача заборгованості за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року в іноземній валюті, слід врахувати правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц, згідно з якою у відповідності до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
При вирішенні питання щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені за договорами банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року та №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року згідно  частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», місцевий суд враховав наступне.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а  клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню  положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відмова відповідача виконати розпорядження позивача (вкладника) з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
Викладене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від  26 червня 2019 року по справі № 757/3794/17-ц.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договорами вкладу із врахуванням пені на підставі ч.5 ст. 10  Закону України «Про захист прав споживачів» є обгрунтованими.
Постановляючи рішення, суд встановив, що позивачем нараховано пеню за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 173477 грн. 93 коп., а за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року -  в розмірі 84414,29 Євро.
При цьому, місцевий суд прийшов до висновку, що розмір пені підлягає зменшенню до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків, а саме: за договором банківського вкладу №SAMDN26000738641294 від 16 жовтня 2013 року розмір пені підлягає зменшенню на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України до 1505 грн. 06 коп., а за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року – до 269,82 Євро, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків (інфляційні втрати, 3% річних та відсотки за вкладами), які зазнав позивач через затримку повернення йому вкладу, то він підлягає зменшенню до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків.
Також суд врахував той факт, що він може зменшувати розмір пені не лише за умови подання відповідачем заяви про це, а і за власною ініціативою. Крім цього, відповідач прохав суд застосувати до вимог позивача положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки (пені).

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому апеляційний суд зазначає, що оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, а тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.
Виходячи з викладеного, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в частині визначення розміру пені в іноземній валюті за договором банківського вкладу №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року за період з 30 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року.
Тому рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року в частині визначення розміру пені за прострочення виконання зобов`язання в сумі 269,82 Євро необхідно змінити, визначивши розмір пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8046,89 грн. (269,92 Євро х 29,8232 (курс євро до гривні на момент подачі позову)).
В іншій частині рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим по справі обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374; 376; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Кобзар Юлії Богданівни та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Матвіюк Наталії Ростиславівни – задовольнити частково.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року в частині визначення розміру пені за прострочення виконання зобов`язання за договором №SAMDN080000738639610 від 16 жовтня 2013 року в сумі 269,82 Євро змінити, визначивши розмір пені за прострочення виконання зобов`язання за цим договором в сумі 8046,89 грн.
В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 липня 2020 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
       
Головуючий:                         С.А. Гальонкін

Судді:                         С.Б. Бутенко

                       Л.М. Хіль