Постанова                                           
Іменем України
30 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 725/453/16-ц
провадження № 61-9835св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 , 
відповідач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2019 року у складі судді Іщенко І. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Лисака І. Н., Яремка В. В., 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - 
АТ «Банк «Фінанси та Кредит») про визнання вкладником банку та включення до списку вкладників.
Позовна заява мотивована тим, 16 липня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» і ним укладено договір № 6055/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно з умовами якого він вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок 
№ НОМЕР_1 у розмірі 100 300 грн із виплатою 
17,5 % річних строком до 21 липня 2013 року. Після закінчення строку дії договору банк йому кошти не повернув.
17 вересня 2015 року рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в банку.
23 листопада 2015 року він звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про розірвання договору № 6055/370-12 від 16 липня 2012 року, включення його до реєстру вкладників та виплату гарантованої суми за вкладом, однак 24 грудня 2015 року йому повідомили, що відомості про його вклад не міститься в базі даних вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати його вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору № 6055/370-12 
від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на суму 100 300 грн із нарахованими на нього відсотками у розмірі 17 552 грн 50 коп.; зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити його до списків вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вказаним договором із нарахованими на нього відсотками за рахунок коштів Фонду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Справа судами розглядалась неодноразово.
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 
від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад                     Ф&К «Пенсійний» у національній валюті у сумі 100 300 грн з нарахованими на нього відсотками у розмірі 17 552,50 грн. Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації                  ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором від 16 липня                 2012 року про банківський строковий вклад Ф&К «Пенсійний» у національній валюті у сумі 100 300 грн з нарахованими на нього відсотками у розмірі 
17 552,50 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року касаційну скаргу  уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 вересня 
2018 року провадження у справі в частині позовних вимог до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації 
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» закрито.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 вересня 
2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2018 року скасовано і направлено справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання вкладником банку та включення до списку вкладників для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 
2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_1 вкладником акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до договору № 6055/370-12 від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад Ф&К «Пенсійний» в національній валюті у сумі 100 300 грн з нарахованими на нього відсотками у сумі 17 552,50 грн.
Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Клеймана Н. І. до списків вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором № 6055/370-12 
від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад Ф&К «Пенсійний» в національній валюті у сумі 100 300 грн з нарахованими на нього відсотками у сумі 17 552,50 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч вимогам закону відомості про особу позивача-вкладника AT «Банк «Фінанси та Кредит» за договором № 6055/370-12 від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад не включено до реєстру вкладників; належним способом захисту порушеного права в подібних правовідносинах є саме зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідатора AT «Банк «Фінанси та Кредит» подати додаткову інформацію про вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є 
публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.Проте, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з указаним позовом у порядку цивільного судочинства. 10 вересня 2018 року Першотравневий районний суд м. Чернівці постановив ухвалу про закриття провадження у справі, оскільки вважав, що заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року зазначено вище ухвалу скасовано і направлено справу для продовження розгляду до Першотравневого районного суду м. Чернівці у зв`язку з тим, що вказаний спір не є 
публічно-правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 21 листопада 2018 року у справі 243/5078/17, з огляду на висновок про наявність цивільної юрисдикції суду щодо розгляду цього спору закриття провадження за правилами цивільного та адміністративного судочинства за вимогами позивача поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. Тому з огляду на наведену вище аргументацію з метою усунення позивачеві перешкод у реалізації права на судовий захист колегія суддів дійшла висновку, що розгляд спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.
Наданий позивачем договір № 6055/370-12 від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті в сумі 100 300 грн на строк з 16 липня 2012 року по 21 липня 2013 року викладений у письмовій формі, містить відповідні умови, підписи, вчинені від імені вкладника та банку. Наявна в матеріалах справа квитанція № 9, надана позивачем на підтвердження внесення коштів на вкладний рахунок, містить найменування банку, який здійснив касову операцію - філія «Прикарпатське регіональне управління «АТ «Банк «Фінанси та Кредит», дату здійснення 16 липня 2012 року, зазначений платник та отримувач, сума касової операції - 100 300 грн, призначення платежу - внесення коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно договору банківського вкладу 
№ 6055/370-12 від 16 липня 2012 року, підпис працівника банку, номера рахунків - дебет НОМЕР_2 , кредит - НОМЕР_1 , код банку НОМЕР_3 .
Як було встановлено судом, кошти з нарахованими процентами за вказаним договором банківського вкладу позивачу не повернуто, тому позовні вимоги є обґрунтованими. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фонду владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Позовна вимога про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до списків вкладників 
АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування за договором від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад «Пенсійний» у національній валюті у сумі 100 300 грн з нарахованими відмотками у сумі 17 552,50 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не належить до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Так як уповноважена особа має право лише вносити пропозицію Фонду про внесення змін до реєстру кредиторів та не має права вносити зміни  до нього. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, але не залучений відповідачем чи співвідповідачем у цій справі. 
Договір, на який посилається позивач як на підтвердження своїх позовних вимог обліковується в операційній системі банку на суму 50 300 грн, які були виплачені позивачу 22 липня 2013 року. Кошти у розмірі 100 300 грн не обліковуються в операційній системі банку та від позивача не надходили.  
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 30 травня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із районного суду зазначену цивільну справу. Клопотання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про зупинення виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2019 року задоволено. Зупинено виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.
У червні 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання вкладником банку та включення до списку вкладників призначено до судового розгляду. 
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 липня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_1 укладено договір № 6055/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно з умовами якого він вніс, а банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок 
№ НОМЕР_1 у розмірі 100 300 грн із виплатою 17,5 % річних строком до 21 липня 2013 року (а. с.7-9, т. 1).
Після закінчення строку, визначеного пунктом 1.1 договору, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за його вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або депозитний рахунок, а дія договору припиняється (пункт 2.8 договору).
Внесення коштів на вкладний рахунок № НОМЕР_1 підтверджується квитанцією № 9 від 16 липня 2012 року (а. с. 10, т. 1).
Після закінчення строку дії договору банк кошти ОСОБА_1 не повернув.
На підставі постанови правління Національного Банку України (далі - НБУ) 
від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
23 грудня 2015 року опубліковано відомості про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до вимог статті 45 Закону № 4452-VI.
23 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про розірвання договору № 6055/370-12 від 16 липня 
2012 року, включення його до реєстру вкладників та виплату гарантованої суми за вкладом, однак 24 грудня 2015 року йому повідомили, що відомості про його вклад не містяться в базі даних вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Наданий позивачем договір № 6055/370-12 від 16 липня 2012 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті в сумі 100 300 грн на строк з 16 липня 2012 року по 21 липня 2013 року викладений у письмовій формі, містить відповідні умови, підписи, вчинені від імені вкладника та банку (а. с. 7, т. 1).
Наявна в матеріалах справа квитанція № 9, надана позивачем на підтвердження внесення коштів на вкладний рахунок, містить найменування банку, який здійснив касову операцію - філія «Прикарпатське регіональне управління «АТ «Банк «Фінанси та Кредит», дату здійснення -
16 липня 2012 року, зазначений платник та отримувач, сума касової 
операції - 100 300 грн, призначення платежу - внесення коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно договору банківського 
вкладу № 6055/370-12 від 16 липня 2012 року, підпис працівника банку, номера рахунків - дебет НОМЕР_2 , кредит - НОМЕР_1 , код банку НОМЕР_3 .
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).
Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Разом з тим згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, основною ознакою публічно-правових спорів є участь у них у якості сторони суб`єкта владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.
Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.
Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який приймає участь у справі як уповноважена особа Фонду, представляє інтереси банку, що вбачається з долученої до матеріалів справи довіреності.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду                            від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження 
№ 14-58цс18).
Спірні правовідносини у цій справі регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
За результатом розгляду справи № 466/7405/16-ц (провадження 
№ 14-287цс19) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року дійшла наступних висновків.
Так, згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. 
Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків. 
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вказаний спір, наявність якого обґрунтовано у вказаному позові, за своєю правовою природою стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження такого реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, а отже є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. 
Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, та від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18. 
Оскільки спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, то він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
У цій справі ОСОБА_1 звернувся із позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив визнати його вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити його до списків вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вказаним договором із нарахованими на нього відсотками за рахунок коштів Фонду.
За таких обставин, спір у цій справі за своєю сутністю стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові 21 листопада 2018 року у справі № 243/5078/17-ц, оскільки у цій справі позивач не звертався з позовом до судів адміністративної або господарської юрисдикцій, тому юрисдикційного конфлікту з приводу вирішення вимог про формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників, не відбулося.  
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання вкладником банку та включення до списку вкладників закрити.
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у нього наявне право протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
О. М. Осіян
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта