ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1225/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/1598/19 Категорія: 309000000 	Побережна Н. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, служба у справах дітей Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із даним позовом.
Позовна заява мотивована тим, що 28 квітня 2017 року нею було укладено шлюб із ОСОБА_1 , про що 28 квітня 2017 року Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис №32, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Під час шлюбу у них із відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Вказує, що до 07 жовтня 2019 року вона, відповідач та їх малолітній син проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу. В даній квартирі були зареєстровані позивач, ОСОБА_1 та їх син.
07 жовтня 2019 року на ґрунті непорозумінь між нею та відповідачем, вона буда змушена була залишити місце проживання та переїхати разом із сином до будинку батьків.
Зазначає, що відповідач не погоджується визначити місце проживання дитини із позивачем, а також відповідач забирає дитину до свого помешкання в час і на термін, який встановлює одноособово, не бажаючи врахувати будь-які пропозиції позивача щодо інтересів дитини, зокрема необхідності забезпечення дитині конкретного часу для відпочинку (сну), трапези, прогулянок.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Шполянського районного суд Черкаської області від 04 травня 2020 року позовну заяву задоволено. 
Визначено місце проживання малолітньої дитини сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 , виданого 24.05.2017 року, орган, що видав 7133, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , інші відомості про особу суду невідомі, за адресою її місця реєстрації.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384, 20 грн.
Управлінню Державної казначейської служби України у Шполянському районі Черкаської області здійснити повернення ОСОБА_2 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384,20 грн від суми 768,40 грн, яка була сплачена відповідно до квитанції №1BQW3768М від 05.12.2019 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дитина останні три місяці проживає з матір`ю, та її родиною, має стійкі зв`язки у цьому середовищі, при передачі дитини на виховання батькові будуть порушені його стійкі, встановлені зв`язки із оточенням, звичним для нього середовищем, що не буде відповідати найкращим інтересам малолітньої дитини. Крім того відповідач фактично визнав позовні вимоги та не заперечує, щоб дитина була зареєстрована разом із матір`ю. Тому, враховуючи обставини справи суд першої інстанції вважав за доцільне, з метою максимального врахування інтересів дитини, та врахування прав батьків, визначити місце проживання дитини місце проживання позивача, ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказував, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, а тому просив суд його скасувати та постановити нове рішення, яким позовну заяву подану ОСОБА_2 залишити без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яких доказів наявності його протиправної поведінки щодо порушень домовленостей визначеного сторонами місця проживання їх сина немає. У справі відсутній висновок органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання дитини. Судом визначено місце проживання дитини з матір`ю без встановлення істотних обставин у справі, не з`ясовано наявності у сторін необхідних житлових умов, ставлення батьків до дитини, наявність у кожного з них самостійного доходу, інших обставин справи, чим порушив права та інтереси їх дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказувала на обставини викладені нею у позовній заяві, та крім того зазначала, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги жодним чином їх не спростовують.
Вказує, що орган опіки та піклування, з не відомих для неї причин, обмежившись лише письмовим поясненням, не виконав свого обов`язку щодо дослідження умов проживання батьків, їх ставлення до дитини, наявності у батьків дитини самостійного заробітку тощо та не надав до матеріалів справи письмового висновку щодо доцільності проживання дитини з позивачем, незважаючи на те, що вона одночасно при зверненні з позовом в суд подала до Служби у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ заяву від 05 грудня 2019 року про складання письмового висновку щодо розв`язання спору між батьками.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 28.04.2017, про що складено відповідний актовий запис №32. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини змінилося на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.04.2017 виданим Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області. (а.с.6).
Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 від 14.11.2019 року, виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_3 , про що 31.10.2017 складено відповідний актовий запис №114. Батьками дитини записані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.7).
За даними підтвердження голови вуличного комітету ОСОБА_6 , від 14.11.2019 підпис якого стверджений секретарем Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають в будинку АДРЕСА_2 , постійно починаючи з 07.10.2019. (а.с.8).
Відповідно до ухвали судді Шполянського районного суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі №710/1339/19, було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. (а.с.9).
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15.11.19 №14116 виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 15 листопада 2010 року по теперішній час. Унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19930304-02841. (а.с.10).
Згідно свідоцтва про право особистої власності жилого будинку № 2938 від 29.09.1997 виданого виконкомом Шполянської міської ради народних депутатів, відділ комунального господарства, жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_7 . (а.с.11).
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 632949 виданого 29.09.2006 року на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 15.12.2005 року №26-33/47, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0943 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_2 . (а.с.12).
Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 виданого Шполянським районним відділом ЗАГС Черкаської області 03.04.1993 року, підтверджується факт народження ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 . Батьками записані ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . (а.с.13).
Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої 15.11.19 №8467 виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_2 , до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявник, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мати, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батько, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , брат. (а.с.14).
Згідно довідки №1292 від 13.11.2019 виданої Шполянським управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_2 отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 160 грн., з 01.11.2017 по даний час на ОСОБА_3 , 2017 року народження. (а.с.15).
Відповідно до письмової заяви ОСОБА_1 від 16.12.19, в якій зазначено, що він не заперечує щоб його дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрована із матір`ю ОСОБА_2 . (а.с.28).
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06.02.20 №438 виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою також зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - власник, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , - чоловік, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , - син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - внук. (а.с.48).
За даними листа Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 17.12.219 № 01-36/422 працівниками служби у справах дітей Шполянської міської ради 16.12.2019 року було проведено розмову з ОСОБА_1 , який надав заяву, що не заперечує щодо проживання його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 . (а.с.49).
Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 16.12.2019 адресованої Начальнику служби у справах дітей Шполянської міської ради, останній не заперечує, щоб його дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований із матір`ю ОСОБА_2 (а.с.50).
Згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17.12.2019 справа № 710/1339/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було розірвано. (а.с.51-53).
Щодо тверджень відповідача про необхідність закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки ним не заперечується проживання неповнолітнього сина з матір`ю дитини за місцем її реєстрації та проживання, то колегія суддів враховує наступне.
У поданій до суду заяві від 10.02.2020 року ОСОБА_2 вказувала про те, що незважаючи на те, що місце реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_2 , між нею та відповідачем на даний час улагоджено, однак вона підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, оскільки спір щодо визначення проживання дитини існує, який необхідно вирішити у судовому порядку, тому що без його вирішення вона не зможе зареєструвати сина у придбаній нею квартирі та відповідно влаштувати дитину до дошкільного навчального закладу і поставити на облік до медичного закладу за новим місцем їх із сином проживання.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).
Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив правильний висновок про відмову у закритті провадження, про що і виклав у своїй ухвалі від 04 травня 2020 року.
В частині тверджень відповідача щодо відсутності письмового висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, який в даній категорії справ повинен бути наданий в обов`язковому порядку, то колегія суддів враховує наступне.
Положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (пункт 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88).
Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.
Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.
Однак, у матеріалах справи відсутній висновок органу опіку й піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.
Суд першої інстанції під час розгляду справи на вказані норми законодавства уваги не звернув та ухвалив судове рішення щодо визначення місця проживання дитини, не отримавши письмового висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим, незважаючи на заяву позивача, яка міститься в матеріалах справи до начальника у Служби у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ про його надання і заяви до суду в якій вона звертає увагу суду, що їй такий висновок не надається протягом 2-х місяців (а.с. 45, 46-47).
При цьому, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 160, 161 СК України, орган опіки та піклування обмежився лише поданням до суду заяв про розгляд справи без його участі, які викладені в поясненнях, в яких крім того зазначено, що службою у справах дітей проведено бесіду із батьками та батьком ОСОБА_1 написано пояснення від 16.12.2019 року про те, що він не заперечує, щоб його малолітній син був зареєстрований з матір`ю дитини.
Враховуючи неотримання судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, колегія суддів дійшла висновку про обов`язковість висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання цього спору, а тому у порядку статті 367 ЦПК України витребувала такий висновок.
Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитиною обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до наданого Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 . 
Враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи (стаття 2 ЦПК України), колегія суддів вважає, що взяття до уваги зазначеного висновку, як доказу, являється доцільним з огляду на предмет спору між сторонами, а саме для об`єктивного та справедливого вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини. 
При цьому, колегія суддів, визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, враховуючи обставини спору.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, районний суд, розглядаючи спір, неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, не витребувавши висновок органу опіки та піклування, який є обов`язковим при розгляді вказаної категорії справ, що є підставою для скасування рішення суду. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 травня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, служба у справах дітей Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 , виданого 24.05.2017 року, орган, що видав 7133, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , інші відомості про особу суду невідомі, за адресою її місця реєстрації.
Стягнути із ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 192,10 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.

Судді: