ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/5275/20 пров. № А/857/10783/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                              Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року, ухвалене суддею Коморного О.І. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 380/5275/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення індексації грошового забезпечення,

                                                      В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.02.2016 року по 09.03.2017 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2016 року по 09.03.2017 року у сумі 34852,66 гривень.
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 09 березня 2017 року, на підставі наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 виключений зі списків особового складу та з усіх видів грошового забезпечення.
Однак, як зазначив позивач, відповідач при звільненні з військової служби не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з лютого 2016 року по березень 2017 року.
Позивач вважає, що має право на отримання індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки індекс споживчих цін у цей період перевищив поріг індексації, а посадовий оклад позивача у цей період збільшений не був.
При цьому позивач вважає, що виплата індексації грошового забезпечення не залежить від збільшення розміру премій та надбавок. Виплата індексації грошового забезпечення не залежить також від наявності бюджетних ресурсів на їх виплату.
Позивач вважає. що відповідач порушив його право на належний рівень грошового утримання при звільненні з військової служби.
Позиція відповідача у справі зводиться до того, що підстав для виплати позивачу індексації грошових доходів немає підстав, з огляду на те, що індексація грошових доходів населення  здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, а також те, що відсутній механізм нарахування та виплати індексації грошового утримання за попередні періоди.
З цих підстав відповідач вважає, що діяв в порядку, спосіб та межах наданих, чинним законодавством,  повноважень.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.02.2016 року по 09.03.2017 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2016 року по 09.03.2017 року.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення та прийняти в цій частині інше рішення із обов`язковим зазначенням суми індексації грошового забезпечення або базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення (січень 2008 року). 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд помилково вважав, що відповідач щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення має дискреційні повноваження.
На думку позивача, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законного обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо відповідач їх не вчиняє, то його можна зобов`язати до цього  у судовому порядку.
Тому позивач звертає увагу на те, що оскільки відповідач визнав ту обставину, що мав обов`язок виплатити позивачу індексації грошового забезпечення, однак не виплатив її, то, на думку позивача, залишається лише один правомірний варіант дій – виплатити індексацію грошового забезпечення.
Тому позивач просить суд задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2016 року по 09.03.2017 року в сумі 34852,66 грн.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 проходив військову службу до 09 березня 2017 року у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 , яка знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
07 лютого 2017 року, наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) № 27, ОСОБА_1 , відповідно до пункту «б» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнений з військової служби у запас (за станом здоров`я).
09 березня 2017 року, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 60, ОСОБА_1 виключений із списків особового складу та з усіх видів забезпечення.
У лютому 2020 року, ОСОБА_1  звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату індексації грошового забезпечення.
Військовою частиною НОМЕР_1 , на вищенаведену заяву, листом від 12 березня 2020 року №81/367 надала відповідь, відповідно до якої, фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони, а відповідно й у військової частини НОМЕР_1 не було. Крім того механізм виплати індексації грошового забезпечення незначений.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення, захист якого у судовому порядку можливий шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового утримання за період з 01.02.2016 року по 09.03.2017 року.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною  3 та 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені  Законом України від 03 липня 1991 року №  1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №  1282-ХІІ).
У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частинами 1, 2 та 6 статті  5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).
У пункті 1-1 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
При цьому, індексація не нараховується, якщо розмір підвищення посадового окладу перевищує величину індексу споживчих цін.
Відповідач, відмовивши позивачу у проведенні індексації, не заперечує ту обставину, що позивач має право на виплату індексації, однак вказав, що індексація не може бути виплачена, оскільки у державному бюджеті відсутні кошти на ці цілі, а індексації прямо залежить від бюджетного фінансування.
Проте, апеляційний суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції при вирішенні спору вийшов за межі позовних вимог і обрав спосіб захисту порушеного права, відмінний від того про який просив позивач.
Позивач вважає. що захист порушеного права таким шляхом, не буде ефективним та не сприятиме якнайшвидшому його відновленню.
На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є стягнення з відповідача суми індексації  грошового забезпечення.
Проте, апеляційний суд не погоджується з такою позицію позивача, з огляду на наступне.
Статтею 5, 9 та 10 Закону №  1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.
Крім того постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2002 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затверджено відповідний Порядок.
Проаналізувавши правові положення Закону №  1282-ХІІ та Порядку № 1078, апеляційний суд дійшов висновку, що обчислення, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення належить до виключних повноважень роботодавця. А тому ні суд, ні позивач не може перебирати на себе ці повноваження і обчислювати самостійно суму індексації.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом розгляду у цій справі є дії відповідача, пов`язані з відмовою нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення, а не дії щодо невірного визначення розміру такої індексації.
Тому у цій правовій ситуації, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обрав належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року в справі № 380/5275/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 16.10.2020 року