Ухвала
 
01 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 511/2159/19
провадження № 61-13632 ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області у складі судді          Ільяшук А. В. від 22 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Цюри Т. В.,         Гірняк Л. А., від 12 серпня 2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 16 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А. О. (далі - приватний виконавець) відкрито виконавче провадження № 60329084, за виконавчим листом № 511/2295/13-ц від 30 грудня 2013 року, на виконання заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області            від 25 вересня 2013 року про стягнення з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором                від 03 червня 2008 року у розмірі 125 835,08 грн.
Заявник просила поновити строк на подання скарги, визнати неправомірною та скасувати вказану постанову, зобов`язати приватного виконавця прийняти постанову про повернення стягувачу без прийняття до виконання вказаного виконавчого листа, оскільки приватний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження протиправно, так як рішення по справі                         № 511/2295/13-ц набрало законної сили 18 жовтня 2013 року, тому строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив 18 жовтня           2014 року.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області                             від 22 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, узадоволенні скарги  ОСОБА_1 відмовлено.  
У касаційній скарзі     ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди дійшли помилкового висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови в частині дотримання трирічного строку звернення виконавчого листа до виконання, оскільки виконавче провадження здійснювалось за виконавчим документом, за яким вона не була боржником, так як у виконавчому листі була допущена описка у даті її народження.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.   
Відповідно до положень частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються зокрема у разі, пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 Закону України«Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 вересня                2013 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, набрало законної сили, було звернуто до виконання, однак 21 листопада 2016 року прийнята постанова про повернення стягувачу виконавчого листа, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення та грошових коштів (ВП 42795729). 16 жовтня 2019 року приватнийвиконавець відкрив виконавче провадження.
Встановивши, що приватний виконавець 16 жовтня 2019 року відкрив виконавче провадження в межах трирічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, який тривав до 21 листопада 2019 року, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність дій приватного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара