ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р.                                                              Справа № 914/554/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від позивача (скаржника) – Шевченко М.І.
від відповідача-1 – Александрова І.М.
від відповідачів-2,3 – не з`явилися
від третьої особи на стороні позивача – Чижович І.З.
від третіх осіб на стороні відповідачів – не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Львівської міської ради, б/н від 09 вересня 2020 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 26 серпня 2020 року (підписане 02.09.2020 року), суддя Бортник О.Ю.
у справі №914/554/19
за позовом Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача-1 Обслуговуючого кооперативу «Площа Ринок, 43», м. Львів
до відповідача-2 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Площа Ринок, 43», м. Львів
до відповідача-3 Державного реєстратора Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Шубеляка Ігоря Ярославовича, с. Лапаївка, Пустомитівський район, Львівська область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Величко Наталія Ярославівна, м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Обмежене партнерство «Аерілліа», Шотландія, місто Глазго
про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації прав та їх змін
в с т а н о в и в :
28 березня 2019 року Львівська міська рада звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів: Обслуговуючого кооперативу «Площа Ринок, 43», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Площа Ринок, 43» та Державного реєстратора Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Шубеляка Ігоря Ярославовича; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Величко Наталія Ярославівна та Обмежене партнерство «Аерілліа» про витребування з чужого незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу «Площа Ринок, 43» об`єкти нерухомого майна – допоміжні приміщення №№1, 2, 3, 4, що знаходяться на Площі Ринок, 43 у м. Львові, та зобов`язання повернути вказане майно за актом приймання-передачі Львівській міській раді; а також скасування державної реєстрації прав та їх змін на вказане майно.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26 серпня 2020 року у справі №914/554/19 в задоволені позову відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що він є одноособовим власником спірного нерухомого майна та його право власності підлягає захисту в порядку, встановленому ст.387 ЦК України, спростовується судовими рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, які набрали законної сили, у цивільній справі №461/4181/18. Місцевий господарський суд зазначив, що в результаті розгляду вказаної справи судами встановлено, що спірні приміщення, які просить витребувати позивач, є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, які призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а право розпоряджатися такими приміщеннями належить всім співвласникам багатоквартирного будинку. У рішенні суд зазначив, що Львівською міською радою не доведено того, що остання є співвласником або власником квартир чи квартири у житловому будинку №43 на Площі Ринок у м. Львові.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Львівська міська рада звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 серпня 2020 року у справі №914/554/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради на законній підставі набула право комунальної власності на спірні нежитлові приміщення на Площі Ринок, 43, що підтверджується свідоцтвами про право комунальної власності, виданими Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, відтак, апелянт наголошує, що на момент реєстрації права приватної власності на спірні приміщення за відповідачем-2 була чинною реєстрація права комунальної власності Львівської міської ради, що слугувало підставою для відмови у реєстрації. Разом з цим, скаржник зазначає, що обставини, встановлені судами у справі №461/4181/18 не можуть мати преюдиційного значення для цієї справи, оскільки такі обставини виникли після припинення державним реєстратором Шубеляком І.Я. права комунальної власності та набуття права приватної власності об`єднанням співвласників. Одночасно апелянт звертає увагу, що спірні приміщення є нежитловими та не належать до допоміжних приміщень у багатоквартирному житловому будинку, посилаючись зокрема, на те, що такі приміщення будувались та використовувались як нежитлові приміщення для розміщення магазинів, цукерні, а згодом – пошти, що підтверджується паспортом об`єкта культурної спадщини та обліковою карткою об`єкта культурної спадщини; спірні приміщення були об`єктами оренди, що підтверджується відповідними договорами оренди, а в приміщенні площею 68,5 кв. м розміщувалося поштове відділення; спірні приміщення є повністю ізольованими від житлового комплексу, мають окремі входи, що виключає підстави вважати спірні приміщення допоміжними. Також скаржник вказує, що право власності на допоміжні приміщення не реєструються у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відтак, реєстрація об`єктів визначає їх статус як нежитлових приміщень. Додатково скаржник посилається на ту обставину, що відповідачі розпорядилися спірними приміщеннями як нежитловими, передавши їх в іпотеку, що свідчить про те, що такі приміщення не є допоміжними а є індивідуально визначеними нежитловими приміщеннями.
07 жовтня 2020 року від скаржника до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (б/н від 06.10.2020), однак, станом на час розгляду справи (12 жовтня 2020 року) відзив на апеляційну скаргу від відповідача-1 до суду не надходив.
08 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи (Управління комунальної власності ДЕР ЛМР), в якому останнє просить задоволити апеляційну скаргу Львівської міської ради та скасувати оскаржуване рішення. Доводи третьої особи є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі. Також додатково третя особа посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові у справі №914/1289/18.
12 жовтня 2020 року від скаржника до суду надійшло клопотання про долучення до справи фотокопії об`єкта нерухомого майна – будинку на Площі Ринок, 43, м. Львів. Остання долучена до матеріалів справи, однак, при вирішенні справи судом не оцінюється, оскільки такий доказ не був поданий до суду першої інстанції в строк, передбачений чинним процесуальним законодавством, а посилання скаржника на те, що такий доказ з`явився лише під час розгляду справи в апеляційному суді, судом до уваги не береться, зважаючи на те, що апеляційний суд розглядає справу та переглядає рішення суду першої інстанції станом на момент його прийняття.
Представники позивача (скаржника) та третьої особи (Управління комунальної власності ДЕР ЛМР) в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 серпня 2020 року у справі №914/554/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначав, що позивачем не доведено право власності на спірні приміщення, у звязку з чим і відсутні підстави для витребування такого майна на користь позивача. Також посилався на обставини, встановлені рішеннями судів у справі №461/4181/18, щодо того, що спірні приміщення є допоміжними, відтак, такі належали на праві власності усім власникам квартир.
Представники відповідачів-2,3 та третіх осіб (Приватного нотаріуса ЛМНО Величко Наталія Ярославівна та Обмеженого партнерства «Аерілліа») в судове засідання не з`явилися, поряд з тим, 29 вересня 2020 року від відповідача-2 та вказаних третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності їхніх представників, поряд з тим, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу міської ради – без задоволення.
Оскільки явка представників відповідачів-2,3 та третіх осіб (Приватного нотаріуса ЛМНО Величко Наталія Ярославівна та Обмеженого партнерства «Аерілліа») не визнавалась обов`язковою, беручи до уваги подані суду заяви, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та третьої особи (Управління комунальної власності ДЕР ЛМР), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2011 року створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Площа Ринок, 43».
07 лютого 2012 року Галицькою районною адміністрацією винесено розпорядження №82 «Про передачу будинку №43 на пл. Ринок з балансу ЛКП «Старий Львів» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Площа Ринок, 43».
Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури №120 від 26 березня 2012 року затверджено акт приймання-передачі житлового будинку №43 на пл. Ринок від 07 лютого 2012 року з балансу ЛКП «Старий Львів» на баланс ОСББ «Площа Ринок, 43».
Згідно акту прийняття-передачі житлового будинку №43 на Площі Ринок з балансу Львівської міської ради на баланс ОСББ «Площа Ринок, 43» від 29 лютого 2012 року площа допоміжних приміщень будинку становить 187,6 кв. м, у тому числі: відділення акціонерного товариства «Укрпошта», площею 68,5 кв. м, Львівська міська громадська організація «Львівський інститут освіти», площею 19,8 кв. м, товариство з обмеженою відповідальністю «Солодка вишиванка», площею 48,2 кв. м, приватне підприємство «Європейка», площею 24,5 кв. м, ЛКП «Старий Львів» площею 26,6 кв. м. Вказаний акт підписано без зауважень всіма членами комісії, у тому числі представниками органів місцевого самоврядування та комунальних підприємств. Додатками до акту є технічний паспорт на будинок, поверховий план, домові книги.
На підставі акта приймання-передачі від 29 лютого 2012 року, наказу Департаменту житлово-комунального господарства №120 від 28 березня 2012 року та розпорядження Галицької районної адміністрації №82 від 07 лютого 2012 року державним реєстратором здійснено реєстраційні дії щодо права власності на спірні об`єкти.
Поряд з тим, судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року у справі №461/4181/18, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у вказаній справі, позов ОК «Площа Ринок, 43» задоволено у повному обсязі: визнано незаконними та скасовано п.п.1 та 2 Переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом продажу на аукціоні, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №2277 від 29.06.2017 року; п.1.2 ухвали Львівської міської ради №2822 від 21.12.2017 року «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова на пл. Соборній, 17, пл. Ринок, 43, вул. Т. Копистинського, 16, вул. Замарстинівській, 71-а, які підлягають приватизації способом продажу на аукціоні» про затвердження об`єкту комунальної власності який підлягає приватизації способом продажу на аукціоні, нежитлового приміщення 1-го поверху загальною площею 24,5 кв.м на пл. Ринок, 43; наступні рішення виконавчого комітету Львівської міської ради: №331 від 08.05.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43»; №848 від 07.11.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43»; №849 від 07.11.2014 р.; №850 від 07.11.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43» та №1043 від 10.11.2017 р. «Про вирішення питання балансового обліку нежитлових приміщень на пл. Ринок, 43».
Рішення суду у справі №461/4181/18 мотивоване тим, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку та призначені для експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку, а право розпоряджатися такими приміщеннями належить всім співвласникам багатоквартирного будинку №43 на площі Ринок у м. Львові. При цьому, судом встановлено, що рішеннями Львівської міської ради та виконавчого комітету Львівської міської ради про приватизацію приміщень, шляхом їх продажу Львівською міською радою на аукціоні, а також про реєстрацію права комунальної власності на спірні, вищезгадані приміщення, порушено право власності співвласників квартир багатоквартирного будинку та ОК «Площа Ринок, 43».
У березні 2019 року Львівська міська рада звернулась до суду з цим позовом до відповідачів: Обслуговуючого кооперативу «Площа Ринок, 43», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Площа Ринок, 43» та Державного реєстратора Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Шубеляка Ігоря Ярославовича про витребування з чужого незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу «Площа Ринок, 43» об`єкти нерухомого майна – допоміжні приміщення №№1, 2, 3, 4, що знаходяться на Площі Ринок, 43 у м. Львові, а також скасування державної реєстрації прав та їх змін на вказане майно.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом права власності, визначеного у ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст.387 ЦК України).
За приписами ст.388 ЦК України власник може витребувати майно від добросовісного набувача у разі коли: воно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник також має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, коли він набув його безвідплатно.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.
Вважаючи себе власником спірних приміщень, що знаходяться на Площі Ринок у будинку №43 у м. Львові, Львівська міська рада вважає такі приміщення нежитловими та такими, що не можуть вважатися допоміжними приміщеннями, а відтак, належати на праві власності власникам квартир у багатоквартирному будинку.
Так, відповідно до ч.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Офіційне тлумачення положень частини другої статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 року №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 року №N14-рп/2011.
У рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього".
Допоміжні приміщення, відповідно до ч.2 ст.10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Аналогічні приписи містить частина друга статті 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, у тому числі і власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Нежитлове приміщення – ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Аналогічне визначення нежитлового приміщення міститься в ДБН В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт.
ДБН також дає визначення поняття «ізольоване приміщення» - як частина будівлі або її відсік, який має окремий вхід ззовні, власне освітлення, вентиляцію (природну або механічну) та відокремлений від іншого об`єму споруди (будівлі) стінами та перекриттями.
Нежиле приміщення – це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
Судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі №461/4181/18 встановлено, що спірні приміщення, є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку та призначені для експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку, а право розпоряджатися такими приміщеннями належить всім співвласникам багатоквартирного будинку №43 на площі Ринок у м. Львові. При цьому, судом встановлено, що рішеннями Львівської міської ради та виконавчого комітету Львівської міської ради про приватизацію приміщень, шляхом їх продажу Львівською міською радою на аукціоні, а також про реєстрацію права комунальної власності на спірні, вищезгадані приміщення, порушено право власності співвласників квартир багатоквартирного будинку та ОК «Площа Ринок, 43».
Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що у справі №461/4181/18 позивачі – Обслуговуючий кооператив «Площа Ринок, 43» та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до відповідачів: Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради; за участю третіх осіб – Управління комунальної власності ДЕР ЛМР, ОСББ «Площа Ринок, 43», Обмеженого партнерства «Аерілліа», Приватного підприємства «Занзібар Холдинг» про визнання протиправними та скасування пунктів 1 та 2 Переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом продажу на аукціоні, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №2277 від 29.06.2017 року «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, які підлягають приватизації способом продажу на аукціоні»; пунктів 1.2 ухвали Львівської міської ради №2822 від 21.12.2017 року «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова на пл. Соборній, 17, пл. Ринок, 43, вул. Т. Копистинського, 16, вул. Замарстинівській, 71-а, які підлягають приватизації способом продажу на аукціоні»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №331 від 08.05.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №848 від 07.11.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №849 від 07.11.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №850 від 07.11.2014 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 43»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1043 від 10.11.2017 р. «Про вирішення питання балансового обліку нежитлових приміщень на пл. Ринок, 43». Вказані оспорювані акти прийнято міською радою та виконавчим комітетом ради щодо спірних об`єктів – приміщень, які Львівська міська рада просить витребувати у відповідача-1 у цій справі (№914/554/19).
Вирішуючи спір у справі №461/4181/18 суди встановили, що спірні приміщення є допоміжними, при цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на те, що предметом судового розгляду у справі №461/4181/18 була лише перевірка законності рішень та актів, оскільки, суди вирішуючи спір про законність таких актів, досліджували чи порушені права позивачів, зокрема, Обслуговуючого кооперативу «Площа Ринок, 43», а відтак, чи є спірні приміщення допоміжними чи нежитловими.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року у справі №461/4181/18 позов задоволено у повному обсязі: визнано незаконними та скасовано наведені вище акти.
Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №461/4181/18.
Колегія суддів вважає правильним посилання суду першої інстанції на вказані рішення у справі №461/4181/18 та застосування в цьому випадку преюдиції, зокрема, щодо визначення статусу спірних приміщень як допоміжних.
Одночасно позивачем – Львівською міською радою не доведено право власності на спірні приміщення, які остання просить витребувати у відповідача-1. Посилання міської ради на свідоцтва про право власності є безпідставними, оскільки такі свідоцтва видано 16 червня 2014 року, 09 та 10 квітня 2015 року, тобто після прийняття виконавчим комітетом Львівської міської ради рішень: №331 від 08 травня 2014 року, №848, №849 та №850 від 07 листопада 2014 року про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення на Площі Ринок, 43. Як вже зазначалось вище, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року у справі №461/4181/18 вказані рішення виконавчого комітету Львівської міської ради визнано незаконними та скасовано.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено порушення його права, у звязку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Крім цього, колегія суддів вважає помилковими посилання Управління комунальної власності ДЕР ЛМР на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2019 року у справі №914/1289/18, оскільки обставини у вказаній справі є відмінними від обставин, встановлених судом у цій справі, а саме: у справі №914/1289/18 судом апеляційної інстанції встановлено, що акт приймання-передачі житлового будинку №94 по вул. Стрийська з балансу ЛКП «Вулецьке» на баланс ОСББ «Стрийська 94» від 01 серпня 2016 року складено ЛКП «Вулецьке» та ОСББ «Стрийська 94» не затверджено у встановленому законом порядку Департаментом житлового господарства та інфраструктури, відтак, будинок №94 по вул. Стрийська у м. Львові не був переданий на баланс ОСББ «Стрийська 94».
Матеріалами справи підтверджено, що акт приймання-передачі від 29 лютого 2012 року затверджено наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури №120 від 26 березня 2012 року, відтак, будинок вважається переданим на баланс ОСББ «Площа Ринок, 43».
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 26 серпня 2020 року у справі №914/554/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Львівської міської ради – без задоволення.
Матеріали справи №914/554/19 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 19 жовтня 2020 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.