ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1283/20 Справа № 203/2565/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Підберезний Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.,

за участю:
особи, що притягується
до адміністративної відповідальності                  ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року  ОСОБА_1 30 червня 2020 року о 21:00 год. керував транспортним засобом Toyota Avensis, н.з. НОМЕР_1 , на вул. Шевченка, 10 в м. Дніпрі з ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає дійсності, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у закладі КП «ОМПУПЗ№ДОР» в присутності двох свідків згідно висновку №3134, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову постанову, якою справу закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що справа була розглянута без його участі і про розгляд справи йому стало відомо лише 02 жовтня 2020 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважної причини.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся. Крім цього вказує, що не зрозуміло, в чому саме він обвинувачується: у керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння, чи у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що в протоколі не вказано, який саме огляд він має пройти та у який спосіб. Вказує, що він був оглянутий лікарем в медичному закладі, але з медичних причин не зміг здати аналіз сечі, при цьому від проходження огляду він не відмовлявся. Зазначає, що коли він перебував в поліцейському автомобілі, співробітники поліції не надали йому можливості ознайомитися з результатами огляду, а тому він відмовився підписати протокол, після чого поліцейський вдарив його два рази кулаком по спині та один раз по голові ззаду. Також звертає увагу, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були присутні лише при огляді, а при складанні протоколу їх не було. Зазначає, що у висновку не вказано, що в нього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Також вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначає, що суддя розглянув справу поверхнево і формально, не допитавши свідків в судовому засіданні, а також позбавив його можливості надати пояснення та докази по справі, розглянувши справу за його відсутності. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 25 вересня 2020 року. З матеріалів слідує, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 , апеляційна скарга останнім подана до суду першої інстанції 08 жовтня 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 , а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, з недотриманням вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події провадження у справах про адміністративні правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному. 
Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено два види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
З огляду на викладені вимоги закону в разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у протоколі про адміністративне правопорушення обов`язковому зазначенню, окрім п. 2.5 ПДР України, підлягають також й обставини адміністративного правопорушення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить суперечливі обставини, які судом першої інстанції були залишені поза увагою.
Так, в протоколі серії ОБ № 136010 від 30 червня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 згідно медичного висновку №3134 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.
Проте зазначений висновок не містить відомостей про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, в ньому лише зазначено, що останній не пройшов повний медичний огляд на наркотичне сп`яніння відповідно до встановленого порядку.
При ухваленні оскаржуваного рішення суд ці обставини залишив поза своєю увагою та не встановив, чи було дотримано поліцейськими право на захист ОСОБА_1 та чи пройшов останній огляд на стан наркотичного сп`яніння чи відмовився від його проходження.
Судом встановлено, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не містить відомостей про те, що  ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду, та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначеної обставини.
Відсутні на цьому записі також об`єктивні дані, які б ставили під сумнів поведінку  ОСОБА_1 , а також вказували б на будь-яку ознаку його перебування у стані наркотичного сп`яніння. 
При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 одразу після зупинки погодився на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп“яніння та лише згодом, під час огляду на вимогу лікаря нарколога з медичних причин не міг здати аналіз сечі, проте не заперечував здати інші аналізи свого біологічного середовища.
Також, наявний в матеріалах справи медичний висновок від 30 червня 2020 року № 3134, на який суд першої інстанції посилається як на доказ винуватості  ОСОБА_1 , не є належним доказом на підтвердження факту відмови проходження від огляду, оскільки відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, положень Порядку № 1103 та Інструкції № 1452/735 відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована в присутності двох свідків.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання вимог коментованої норми закону при складанні щодо  ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, незважаючи на те, що у винуватість  ОСОБА_1 судом ставиться відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння з підстав встановлення наявності у нього ознак сп`яніння.
За вимогами ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений із порушенням чинного порядку, визнається недійсним.
Сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення вини  ОСОБА_1 , не підтверджені в повній мірі належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, апеляційною інстанцією встановлено, що справу суд першої інстанції розглянув з порушенням вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП. Докази, наявні у справі, у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП перевірені не були, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ПОСТАНОВИВ:

       Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року.
       Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1  — задовольнити.
Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                                           С.І.Крот