Постанова
Іменем України        
 
02 грудня 2020 року                                                                      
м. Київ
                                                                                
справа № 295/19747/14-ц
провадження № 61-20794св19 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                      Фаловської І. М.,  
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,
особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня               2019 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.
 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа - ОСОБА_4 , про визнання кредитного договору недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог                            
У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що 01 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2/7/010208, згідно з яким позичальник отримав грошові кошти в розмірі 33 000 доларів США під 12 % річних на строк до 31 січня 2023 року.
З метою забезпечення належного виконання взятих позичальником на себе зобов`язань, того ж дня між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 2/7/010208/S-2, згідно з яким поручитель зобов`язала перед кредитором відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають із кредитного договору.
01 лютого 2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2/7/010208/S-3, згідно з яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають із кредитного договору.
Позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 35 824,51 доларів США, що еквівалентно 1 017 545,86 грн, із яких: строкова заборгованість за кредитом в розмірі 19 112,75 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом - 6 558,72 доларів США; строкова заборгованість за процентами -                         128,29 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 10024,75 доларів США, яку банк просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь.
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «БМ Банк», який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що укладений між ним та банком кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки і банківську діяльність»,  у зв`язку з чим просив визнати недійсним кредитний договір від 01 лютого 2008 року № 2/7/010208 з моменту його укладення.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 18 лютого 2015 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 295/19747/14-ц та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира, занесеною до журналу судового засідання, від 14 березня 2016 року залучено до участі у справі як третю особу                 ОСОБА_4 .
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залишення позовної заяви банку без розгляду за безпідставністю. Замінено ПАТ «БМ Банк» його правонаступником Акціонерним товариством «БМ-2018» (далі - АТ «БМ-2018»).
25 червня 2019 року ОСОБА_5 подала клопотання про залучення її як правонаступника кредитора, посилаючись на те, що під час розгляду справи були змінені кредитори правонаступниками, а саме: ПАТ «БМ Банк» на АТ «БМ-2018»; АТ «БМ-2018» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (далі - ТОВ «ФК Інвест-Кредо»); ТОВ «ФК Інвест-Кредо» на ОСОБА_5 .
У серпні 2019 року ОСОБА_5 подала позовну заяву з уточненими позовними вимогами, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 312,96 доларів США, що еквівалентно 1 049 002,50 грн, із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 25 671,47 доларів США, що еквівалентно 685 001,47 грн; заборгованість за процентами - 13 641,49 доларів США, що еквівалентно 364 001,01 грн. 
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира, занесеною до протоколу судового засідання, від 19 серпня 2019 року замінено кредитора на ОСОБА_5 , прийнято її позовну заяву.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира, занесену до протоколу судового засідання, від 19 серпня 2019року про заміну кредитора та прийняття позовної заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.  Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512, статті 514 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або фінансова установа, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для заміни кредитора АТ «БМ-2018» на ОСОБА_5 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2019 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилкові висновки, не розглядав по суті договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, неправомірно надав оцінку договорам на припущеннях. Суд апеляційної інстанції не має права надавати оцінку зазначеним договорам, оскільки вони не є предметом розгляду та не розглядалися по суті. 
Прийнята апеляційним судом постанова буде перешкоджати та неправомірно впливати на розгляд справ №№ 295/13441/19, 761/27820/19.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
16 грудня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила скасувати постанову апеляційного суду і направити справу для продовження до суду першої інстанції, посилаючись на те, що апеляційний суд зробив помилкові висновки. Не розглядав по суті договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, неправомірно надав оцінку договорам на припущеннях.    
17 грудня 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив скасувати постанову апеляційного суду і направити справу для продовження до суду першої інстанції, посилаючись на те, що апеляційний суд не мав права надавати оцінку договорам про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, оскільки вони не були предметом розгляду.
17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що договори про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами суперечать нормам матеріального права, тому є недійсними (нікчемними) з моменту укладення. Касаційна скарга є надуманою, а зазначені у ній обставини не відповідають фактичним обставинам справи, заявник касаційної скарги вводить суд в оману, приховуючи справжні факти та свою протиправну діяльність.
17 грудня 2019 року АТ «БМ-2018» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило задовольнити касаційну скаргу, скасувати постанову апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що кредитна установа передала ОСОБА_5 право вимоги від ОСОБА_1 чітко визначеної в договорі про відступлення права вимоги суми заборгованості за кредитним договором. Отже, відбулася заміна кредитора у грошовому зобов`язанні, яке виникло з кредитного договору, а не заміна кредитодавця в кредитному договорі.
23 грудня 2019 року ТОВ «ФК Інвест-Кредо» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило скасувати постанову апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що апеляційний суд не розглядав по суті договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, надав оцінку договорам неправомірно, позиція суду побудована на припущеннях. Суд першої інстанції законно замінив кредитора правонаступником ОСОБА_5 та прийняв її позовну заяву. Помилкові висновки суду апеляційної інстанції перешкоджатимуть та неправомірно будуть впливати на розгляд інших судових справ за позовами                             ОСОБА_1 до ТОВ «ФК Інвест-Кредо», зокрема про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Богунського районного суду міста Житомира.
11 грудня 2019 року справа № 295/19747/14-ц надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада                2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С.,  Фаловської І. М.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом 
Позивачем у справі за первісним позовом було ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018».
30 травня 2019 року між АТ «БМ-2018» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 01 лютого 2008 року                                    № 2/7/010208, укладеним між ПАТ «БМ Банк» та  ОСОБА_1 
30 травня 2019 року між ТОВ «ФК Інвест-Кредо» та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.
Судові рішення - це правозастосовчі акти суду, пов`язані із розглядом конкретної справи.
Види судових рішень передбачені частиною першою статті 258 ЦПК України, у якій зазначено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Аналіз вказаної норми свідчить про те, що узагальнюючий термін «судові рішення» розрізняє такі поняття, як ухвала та рішення суду, та які є складовими терміну «судові рішення».
Відповідно до положень пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.
Стаття 374 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік повноважень суду апеляційної інстанції.
Відповідно до змісту частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Отже, відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Тлумачення частини першої статті 374 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі. 
Повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі статтею 379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду заяви про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) підлягають оскарженню у апеляційному та касаційному порядку (статті 353 та 389 ЦПК України).
За наслідками розгляду такої заяви суд постановляє ухвалу, яка за своєю суттю не є ухвалою суто з процесуальних питань, а має наслідком виконання або не виконання судового рішення, тому має суттєве значення для руху справи та судового процесу у цілому.
Розділ ЦПК України «Перегляд судових рішень», зокрема глава 1 «Апеляційне провадження», визначаючи повноваження суду апеляційної інстанції, застосовує такі терміни як «рішення суду», «судове рішення» та «ухвала суду».
Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.
Таким чином, системний аналіз указаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що апеляційний суд не має повноваження на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої  за наслідками розгляду заяви про заміну сторони у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Враховуючи викладене ухвала Богунського районного суду міста Житомира, занесена до протоколу судового засідання, від 19 серпня 2019 року, якою замінено кредитора на ОСОБА_5 є такою, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому висновок апеляційного суду про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є помилковим з таких підстав.
Направляючи справу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався положеннями пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України у поєднанні з положеннями статті 379 ЦПК України.
Разом з тим, з огляду на правову природу ухвали суду, постановленої за наслідками розгляду заяви про заміну сторони у справі, така ухвала не є ухвалою у сенсі положення зазначених норм права.
За таких умов нормами процесуального права, які визначають повноваження суду апеляційної інстанції при розгляді такої ухвали є  статті 375-378 ЦПК України.
Положення зазначених норм не передбачають право апеляційного суду на скасування таких ухвал з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи з підстав статті 379 ЦПК України.
Всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, постановлену за наслідками розгляду заяви про заміну сторони у справі, направив справу для продовження розгляду, а не розглянув заяву по суті, усунувши в межах повноважень недоліки судового рішення.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю із цими особами. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.
Розглядаючи заяву про заміну сторони у справі, апеляційний суд фактично дійшов висновку про те, що укладений між ТОВ «ФК Інвест-Кредо» та ОСОБА_5 договір про відступлення права вимоги за кредитним договором є неправомірним, залишивши при цьому поза увагою положення статті 204 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана постанова апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   І. М. Фаловська