Єдиний унікальний номер 219/1432/20 
Номер провадження 22-ц/804/3174/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 219/1432/20
провадження  № 22-ц/804/3174/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого   Хейло Я.В.,
суддів   Мірути О.А., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач   ОСОБА_1 ,
відповідач   ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (суддя Давидовська Т.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Бахмут Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2020 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2   про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Будьонівського районного суду м.Донецька від 27 листопада 2012 року у справі №2/0504/1873/2012 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2012 року до дня повноліття. Виконавчий лист №2/0504/1873/2012 від 19 грудня 2012 року подано до примусового виконання до державної виконавчої служби. Відповідно до довідки Бахмутського міськрайонного відділу ДВС загальний розмір заборгованості станом на 01 листопада 2019 року складає 81 067, 23 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку за несплату аліментів в період з 01.09.2012 року по 30.11.2019 року у розмірі 81067, 23 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 72 107,28 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. 
Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на стягнення з відповідача пені внаслідок несвоєчасної сплати аліментів за період їх несплати з вини відповідача, а саме з травні 2018 року по листопад 2019 року. Виходячи з того, що за цей період сума заборгованості складає 23957,44 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 72 107,28 грн.  

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення змінити в частині розміру  пені за прострочення сплати аліментів за період  з травня 2018 року по листопад 2019 року та визначити її розмірі 23957,44 гривень, що дорівнює розміру самої заборгованості по аліментам, яка виникла з його вини.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно досліджено всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права. 

Посилається на положення статті 196 СК України та звертає увагу, що борг по аліментам за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року складає 23957,44 грн.,   статтею 196 СК України заборонено стягувати пеню при відсутності вини та розмір такої пені не може бути  більше ніж 100 відсотків розміру заборгованості.

Зазначив, що позивач з листопада 2019 року навмисно не отримує аліменти, хоча про наявність коштів, перерахованих на рахунок ДВС їй відомо.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивачем ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2012 року сторони є батьками доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Рішенням Будьонівського районного суду м.Донецька від 27 листопада 2012 року у справі №2/0504/1873/2012 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2012 року до дня повноліття. 

19 грудня 2012 року був виданий виконавчий лист №2/0504/1873/2012 на виконання вказаного рішення суду, де вказано адресу боржника: АДРЕСА_1 . 

Згідно виконавчого листа №2/0504/1873/2012 на виконання вказаного рішення суду, помилково вказано адресу боржника: АДРЕСА_1 , замість: АДРЕСА_1 , що є дійсною адресою його реєстрації. 

З розрахунку заборгованості, виданого 19 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Сьоміною О.Я., вбачається, що заборгованість по аліментам за вказаним виконавчим листом станом на 01 листопада 2019 року становить 81 067, 23 грн. При цьому в період з серпня 2012 року по жовтень 2019 року аліменти взагалі не сплачувалися відповідачем, а в листопаді 2019 року з нарахованих 1573,40 грн сплачено лише 1500 грн.

До травня 2018 року відповідачу не було відомо про обов`язок сплачувати аліменти на користь позивача, тобто аліменти не були своєчасно сплачені не з його вини.

Розмір заборгованості по аліментам з травня 2018 року по листопад 2019 року складає 23957,44 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 81067,23 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, із метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині 4 статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

В статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2012 року сторони у справі є батьками доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Рішенням Будьонівського районного суду м.Донецька від 27 листопада 2012 року у справі №2/0504/1873/2012 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2012 року до дня повноліття. 

Частинами 1, 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судом першої інстанції також встановлено, що у виконавчому листі 2/0504/1873/2012 на виконання вказаного рішення Будьонівського районного суду м.Донецька від 27 листопада 2012 року у справі №2/0504/1873/2012, помилково вказано адресу боржника: АДРЕСА_1 , замість: АДРЕСА_1 , що є дійсною адресою його реєстрації. 

Тобто відповідач  не був  обізнаний про наявність виконавчого провадження, а тому вина у простроченні сплати аліментів ОСОБА_2 до травня 2018 року відсутня.

Заборгованість по аліментам з травня 2018 року по листопад 2019 року складає 23957,44 грн.

Зазначені обставини не оспорюються сторонами. 

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції обґрунтовано  послався на правову позицію в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. 

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Судом першої інстанції обґрунтовано, прийняв до уваги наданий державним виконавцем Сьоміною О.Я. розрахунок заборгованості пені по аліментам, якій проведений державним виконавцем за формулою, наведеною у правовій позиції, викладеній у Постанові  Великої Палати Верховного Суду  від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (а.с.15-16).

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року згідно розрахунку суду першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, складає 72107,28 гривень.

Разом з тим, оскільки, в наведеній Постанові Великої Палати Верховного Суду перегляд справи здійснювався за апеляційної скаргою позивача – стягувача аліментів, Верховний Суд не зробив висновок щодо необхідності застосування до цих правовідносин положень ч. 1 ст.196 СК України та погодився із рішенням суду першої інстанції, яким, незважаючи на розмір заборгованості по аліментах у сумі 129032,25 грн.,з відповідача , з врахуванням  його матеріального становища та  положень ч.2 ст.196 СК України стягнуто пеню за прострочення їх сплати у розмірі 350 000 гривен, тоді як позивач просила стягнути на її користь пеню у розмірі 1 172 672 млн. Відповідач рішення суду не оскаржував.

Проте, відповідно до частини 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги  ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно  не застосував до спірних правовідносин наведену норму закону.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак після порушення боржником свого обов`язку неустойка виконує штрафну і компенсаційну функції.

В даному  випадку, її розмір як штрафу, тобто майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти, очевидно, є непропорційним, оскільки більше ніж у два рази перевищує суму самого несплаченого зобов`язання. Як компенсація - також, безсумнівно, значно перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів.

Невиконання зобов`язання з виплати аліментів порушує насамперед права дитини і такі дії не можуть бути виправдані, однак ми переконані, що завищений, явно непропорційний сумі несплаченого зобов`язання розмір пені, який продовжує необмежено (нескінченно) зростати, жодним чином не стимулює платника до погашення заборгованості по аліментах, а навпаки, заганяє його у «боргову яму», по суті ставить у безвихідне становище, позбавляючи як фактичної можливості, так і мотивації до погашення боргу.

Непропорційний розмір пені є не лише несправедливим по суті, а й ставить під загрозу інтерес дітей, оскільки сприяє виникненню ситуації, за якої вони взагалі не отримають грошового утримання від одного з батьків.

Це свідчить і про неефективність подібного визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з точки зору захисту прав дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину першу статті 196 СК викладено у новій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100 відсотками від суми заборгованості, фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем.

Отже, стягнення відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 72107,28 грн, при тому, що сума боргу становить 25670,40 грн. порушує принцип пропорційності, є несправедливим і не сприяє ефективному захисту прав дітей.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за період з травня 2018 року по листопад 2019 року за аліментами складає 25670,40 (а.с. 15-16)

Отже, враховуючи, що розмір пені складає більше розміру заборгованості за аліментами, його слід обмежити та встановити у розмірі 25670, 40 гривень. 

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів та визначити її у розмірі 25670,40 гривень.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами розгляду апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , зміну оскаржуваного рішення в частині визначення розміру пені та визначенні  її  у розмірі 25670,40 гривень,  в іншій частині рішення залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 269 гривень 06 копійок. (2102 грн х 0,4) х 32% (розмір задоволених позовних вимог).

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2020 року в частині визначення розміру пені за прострочення сплати аліментів та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 (фактичне: АДРЕСА_3 ), РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 25670 (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят) гривень 40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 269 гривень 06 копійок.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий              Я.В. Хейло

Судді         О.А. Мірута

          О.О. Тимченко